inträder derefter en onaturlig väta, antingen genom loiialiteten 

 eller ovanlig nederbörd, så absorbergs en öfverflödig qvanti- 

 tet vatten eller räa safter, som icke desoxyderas, utan sön- 

 derspränga eller till förruttnelse bringa de svaga cellulerna; 

 livarefter följer glutens coagulering och allmän upplösning. 

 l>å dessa västsafter likväl innehålla samma ämnen, hvaraf in- 

 om den friska växten nya organiska bildningar uppstå, så må- 



safterna skulle kunna öfvergå fiån den ena cellulcn till den andra. 

 Icke dess mindre äger mellan cellulerna en saftcirkulatioo rum, 

 förorsakad af de inom och utom hvarje cellulmembrau beGntliga, 

 olika vätskornas vexelverkan, hvilken man kallat endosmos och 

 exosmns, och som pä svenska närmast skulle kunna öfversältas 

 med saftens inströmning och utströmning. — Förklaringsgrun- 

 den härtill är följande: Om man ställer i en vattenskål en med 

 gummivatten eller med någon koncentrerad vätska fylld bläsa — 

 lika mycket om denna är hämtad från djur- eller växtriket — så 

 uppstår en ömsesidig vexelverkan emellan den i blåsan inneslutna 

 tjockare vätskan och vattnet utanför blåsan, hvilken vexelverkan 

 yttrar sig derutinnan, att vattnet utanför blåsan tränger in i den- 

 samma, under det den tjockare vätskan samtidigt tränger ut, än- 

 da till dess de båda vätskorna utom och inom blåsan kommit 

 med hvaraudra i jemnvigl, d. v. s. blifvil af lika konsistens. Li- 

 kaså när tvänne af en tunn växtmembran skilda celluler komma i 

 beröring med hvarar.dra, af hvilka den ene iimesluter en tjocka- 

 re, den andra en tunnare vätska, så upptager den mer koncen- 

 trerade vätskan en temligen betydlig qvanlitet vatten från den 

 tunnare {endosmos), under det samtidigt en mindre del afdeiden 

 tjockare vätskan lösta ämnena utgår till den tunnare {exosmos), 

 hvilket fortgår ända till dess de båda vätskorna i de närbelägna 

 cellulerna blifvit lika tjocka. (Se härom Elementar- Kurs i Hota- 

 niken .if J. A r r h e n i u s, p. 8). 



