2S6 



produkt de äro, ej undanrödjas, utan att de äfveii äro ärft- 

 liga hos de individer, som deraf blifvit angripna. Deremot 

 har man intet direkt bevis för deras smittbarhet; ett sjukligt 

 stånd, angripet t. ex. af Rost eller Brand, fortfar att flera år å 

 rad deraf vara angripet, under det de närstående förblifva fri- 

 ska. Ja! man har till och med ympat friska qvistar i sjuka 

 stammar, och tvärtom sjuka i friska, och i båda fallen har 

 den sålunda sammansatta plantan blifvit frisk i den förut fri- 

 ska delen, så att skotten af en frisk ympqvist förblifvit friska, 

 äfven ympade i en af parasitbildningen lidande stam. Dessa 

 fullt tillförlitliga fakta synas vara tillräckligt lugnande i afse- 

 ende på den fruktade smittbarheten, men äfven tillräckligen 

 varnande för faran af sjukdomens ärftlighet, — här så mycket 

 vådligare, som potäterne vanligen fortplantas endast genom 

 rotknölarne. hvilka egentligen äro en art knoppar, som ut- 

 bildats på roten och från stammens knoppar endast afvika ge- 

 nom deras i normala tillståndet rika förråd af stärkelseämne. 

 Detta ämne är gemensamt för alla de rotknölar, Botanisterne 

 benämde Tubera, och innebär förklaringen af alla dessas lik- 

 artade egenskaper, att vara födande, utan afseende på hvilken 

 växtfamilj de tillhöra; hvarföre ock t. ex. potatesroten lemnar 

 en sund föda, ehuru den tillhör en växtfamilj, som för öfrigt 

 hyser nästan endast giftiga växter, såsom Belladonna, Bolm- 

 ört, Tobak, Spikklubba o. s. v. (Som nämde lag icke var 

 känd på Linnés tid, kunde Linné aldrig öfvervinna sin fördom 

 emot potäterna såsom ett mindre sundt födoämne). 



Nu lärer oss vidare en annan allmän växtfysiologisk lag, 



