207 



att genom knoppar eller örtståndets dehnug fortplantas endast 

 individen, d. v. s. att deraf uppstår endast en fortsättning af 

 den förutvarande växten med alla dess individuella egenska- 

 per, så väl dess goda som onda qvaliteter; hvaraf lätt inses, 

 att utan fullkomligt friska utsädes-potäter ingen god skörd är 

 att vänta. Tvärtom urartar sorten alltid på längden genom 

 tillfälliga, ogunstiga förhållanden *), om man uppdrager den år 

 ut och år in endast genom knoppar eller rotens delning. — 

 Genom växternes frön åter fortplantas arten, det vill säga 

 uppstår en verkligen ny generation, möjligen befriad från alla 

 moderväxtens individuella lyten; — och alla ädlare potates- 

 sorter äro frambragta genom nya plantors uppdragning af frön 

 under synnerligen gynnande omständigheter. Detta medel kan 

 väl icke nästa vår tillgripas, dä man nu i höst försummat 



*) Ibland dessa torde företrädesvis böra nämnas, såsom sjelfförvål- 

 ladt, sättet att förvara potäter hopade i stora massor pä fuktiga 

 ställen. I synnerhet mäsle detta verka menligt, när potäterna, så- 

 som nu i höst var händelsen, måste införas våta. — Della torde 

 för tillfället vara orsaken till farsortens allmänna utbredning. — 

 De till utsäde bestämda potäterna borde man framför allt genom 

 luftvexling o. s. v. låta väl torka, för dessa lika förmånligt, som 

 ritorkning för utsädesråg; hvarjemte de sedermera — likasom allt 

 annat utsäde — borde förvaras sä, att de ej få tillfälle att taga 

 hetta, /illt rätt och vattenhaltigt utsäde J^rambringar en svag 

 afliostning. Allt utsäde, som tagit lielta och kommit i jäsning, 

 är odugligt. — Det är sannt, att man i ekonomiskt hänseende 

 väl alltid måste afse do närmaste behofven; dock bör man aldrig 

 lemna ur siglo det ojemförligt vigi\g;\re. liommande generationers 

 sorgfälliga färd. 



. ■♦7 



