260 



lierna), ehuru stärkelseämnet utgör äfven dessas hufvudbe- 

 ståndsdel; men för potatesen passar den visserligen icke. Af 

 alla gödningsämnen anses Guano i afseende på sin rika qväfve- 

 halt med skäl för ett af de mest drifvande. Men hvar Guano- 

 gödning blifvit använd skall potates-pesten häftigast härjat, 

 så att knappt något enda stånd undgått förstöring. Afven har 

 sjukdomen företrädesvis utbrutit, der jorden blifvit gödd med 

 obrunnen gödsel — i stora städers grannskap och i allmän- 

 het der, hvarest jorden varit eller genom gödning blifvit myc- 

 ket ammoniak-haltig och drifvande. Deremot har den, så vidt 

 jag kunnat inhämta, icke visat sig på sandjord, eller der en- 

 dast humus-gödning blifvit använd. Särdeles frisk har po- 

 tatesväxten visat sig, hvar den, som i vissa våra landsorter 

 brukas, planterats på nyland eller grässvål med mullbetäck- 

 ning *), Bruket företrädesvis i tätt befolkade trakter och i 



•) Sedan föregående, hufvudsakligen på theoretiska grunder hvilan- 

 de, nedskrefs, hafva vi blifvit uppmärksamma på en af vår tids 

 grundligaste praktiska agronomer, Hr Hlubeks åsigt om ammo- 

 niakgödningens skadlighet för potatesväxten, hvaröfver han yttrar 

 följande: "Potaterne höra till de växter, som företrädesvis utbilda 

 mycken stärkelse. Dä stärkelseämnet för sin utbildning blott be- 

 höfver kol och väte, så följer deraf, att potatesen icke passar så- 

 som första fiukteu pä sådan jord, som blifvit gödslad med djuri- 

 ska, alltså starkt qväfhaltiga substanser. Odlar man dem det o- 

 aktadt omedelbart efter sådan gödning, så tilltager hos rotknölar- 

 ne växtlimmet i samma förhållande som qväfvet förefunnits hos 

 den anbragta gödseln, hvarigenom potaterne få benägenhet till 

 röta", o. s. v. (Hlubek: Die Ernährung dev PJlanzen und Sta- 

 tik des Landbaues. Prag <840 



