264 



ses såsom det inflytelserikaste momentet och första villkoret 

 för alla farsoters allmänna utbredning. Man erinre sig det o- 

 lycksdigra året 1785, då, jemte den svåra missväxten och par- 

 tiella farsoter, talrika jordbäfningar samt atmosferens egen- 

 domliga beskafl^enhet — en stark solrök hvilade hela somma- 

 ren både öfver Europa och Amerika — vittnade om den stör- 

 da harmonien i de herrskande naturkrafterna. Allmänna far- 

 soter, väl företrädesvis öfver vårt slägte, men tillika inom he- 

 la den organiska naturen, äro derföre bland de mest storar- 

 tade fenomener, som kunna blifva föremål för Naturforskar- 

 nes iakttagelser. Väl är det en skönare syn, då naturen hk- 

 som staten, i frid med sig sjelf, utvecklar sin evigt fortgåen- 

 de process af bildning, upplösning och pånyttfödelse; men det 

 är de våldsamma afbrotten deruti (farsoterna, revolutionerna), 

 som både för Naturforskarne och Statsmännen äro de lärori- 

 kaste. Det är i sjukdomens krisis liCvets lagar klarast för 

 oss framträda; det är under våldsamma naturfenomener man 

 lärer i stort, hvad man i lugna tider endast kan se i smått. 

 Vi skulle knappt vilja erkänna något annat för praktiska lif- 

 vet brukbart theoretiskt vetande, än de sanningar, denna na- 

 turforskning i stort, som fattar Universum såsom ett orga- 

 niskt helt, med snillets blick uppsnappat af de förbiskymtan- 

 de fenomenerna, då den icke mindre aktningsvärda empirien 

 troget iakttager de enskilda föremålens normalförhållanden; — 

 båda skilda från det slags lärdom, som tror sig veta allt och 

 intet sjelf undersökt; som läser allt och intet digererar för 

 praktisk tillämpning — och derföre mest hänföres af me- 



