26ä 



aiogarnes vexlande lek och sin egen scepticisms ofruktbara 

 vishet. 



Fenomen, likartade med potates-farsoten, äro inom växt- 

 riket vanligare, än man tror; ty man förbiser dem, då de 

 icke angripa de växter, som utgöra vår ekonomis grundvalar. 

 Hvem erinrar sig icke den 1859 och till en del följande åren 

 grasserande farsoten Öfver enbuskarne; den ärftliga, flera är 

 härjande brandsmittan hos hvetet; klöfverns allmänna utgåen- 

 de vissa år o. s. v.? Man antager detta vanligen såsom nå- 

 got tillfälligt, af lokala förhållanden beroende; vi åter äro be- 

 nägne söka orsaken uti störda förhållanden i naturens stora 

 verkstad, hvilken utgör ett slutet natursystem af omätlig om- 

 fattning och af djupt doldt, inre sammanhang. Alla perturba- 

 tioner i dess jemna framskridande måste företrädesvis inver- 

 ka på lifvet, hvars instrument efter Aristoteles den organiska 

 skapelsen är; alla fluktuationer i den yttre naturen åtföljas 

 vanligen af de destruktiva organismernas luxuriation, men tillika 

 af den ädlare *) lefvande naturens allmänna lidande. Väl tor- 

 de dessa fenomener till en del härleda sig från fördolda pro- 

 cesser i jordens innandömen; men företrädesvis anse vi dem 



*) Således förökas insekter, amfibier och allt slags ohyra under sto- 

 ra farsoter, missväxtår o. s. v. ofta till otalig myckenhet (2 Mo- 

 seb. 8— 10 Cap.). Stora svärmar af skadliga insekter anses van- 

 ligen som missväxtförebud-, ållonborrar, ödlor o. s. v. skola 1783 

 varit ovanligt ymniga. Under det svåra missväxtåret 1800 min- 

 nes jag väl, att i vestra provinserna gräs och säd voro öfver- 

 dragne af ohyra, hvarföre folket började derefter en ny aera från 

 "Lusåret". 



