070 



under sin utbildning förbruka, Stergifves atmosferen genom 

 djurens andedrägt och tvärtom. Till minsta delen äro de äm- 

 nen, djuret förtär, egentliga näringsmedel eller ingå i organisk 

 förening med djurkroppen, utan endast de qväfvehaltiga. De icke 

 qväfvehaltiga, f. ex. stärkelseämnet (säd, potates o. s. v.), äro e- 

 gentligen icke näringsmedel, utan endast bränsle under lifvets 

 ångpanna, för att underhålla andedrägten och kroppens värma. 

 Men plantan näres endast af oorganiska ämnen *); djurorganismen 

 åter kan icke af dessa bereda sina födoämnen, utan måste de va- 

 ra förarbetade under växtprocessen, för en del äfven af andra 

 djur, så att från denna synpunkt de organiska naturalstrens be- 

 stämmelse blir, att «den ena skall den andra äta upp». Häraf 

 inses, huru de näringsämnen, djuret förtär, icke så väsendtligen 

 inverka på dess bildning, som de, hvilka växterna upptaga. 



Vattnet är både djurens och växternas naturligaste dryck; 

 men, som det icke innehåller några närande eller stimuleran- 

 de ämnen, tjenar det för djuret endast att upplösa de ämnen, 

 det förtärt; för växterna åter hufvudsakligen att upptaga upp- 

 lösta de näringsmedel, de uppsupa. Djuret eger fritt val af 

 de för sig mest passande födoämnen och förmåga att söka 

 ny vistelseort, då dessa saknas; växten åter, såsom fängslad 

 vid jorden, måste upptaga, hvad som erhjudes. Till ersättning 

 för denna ofrihet hafva växterna erhållit förmågan alt afsön- 

 dra och till nya föreningar bearbeta de enkla elementer, de 



*) livad Treviranus förstår med sin "organiska materia'^ liar jag 

 svårt att fatta; det måste åtminstone vara något, som ej kan fram- 

 ställas för erfarenheten, 



