877 



insektstyng. Hos fikonet beror fruktens saltighet och smaklig- 

 het just deraf. 



Sedan dessa trenne mer tillfälliga afvikelser från artens 

 typ blifvit frånskilda, återstå de mer väsendtliga och normalt 

 utbildade förändringarne, hvilka så väl i afseende på sina o- 

 lika orsaker som egendomliga förhållanden fördelas i följan- 

 de klasser: 



1. Artförändringar (Fana/iowes) äro de afvikelser i fria 

 naturen från stamarten, som väl genom tydliga kännetecken 

 skiljas från stamarten, men antingen genom medelformer el- 

 ler genom odling (uppdragne nemligen genom frön; ty fort- 

 plantade genom roten, afläggare o. s. v. bibehålla de sina in- 

 dividuella egenheter) öfvergå till stamarten. Dessa äro af tven' 

 ne slag: 



a. Former [Liisus) eller de afvikelser, som uppträda blott 

 i en viss del eller blott genom en viss bestämd karakter af- 

 vika, under det hela växtens utseende och öfriga karakterer 

 förblifva oförändrade. Vanligen är hos hvarje slägte, eller åt- 

 minstone hos närförvandta arter, ett anlag att bilda motsva- 

 rande former, hvilka de, som blott efter bestämda karakterer 

 uti herbarier bestämma arter, ofta förvexla. Så hafva de fle- 

 sta Rosor en högre storbladig och en mindre småbladig form 

 (dessa äro under odling genom afläggare beständiga); Hiera- 

 cier och flera slägten en bredbladig och en smalbladig form, 

 eller en luden och en glatt; Hvifvor (Primute) m. fl. en med 

 kortare, en med längre pip; Campanuke en blå-, en hvitblom- 

 mig; de flesta Pilar en med luden, en annan med glatt frukt* 



