sas 



sequens-makeri, att antaga hvarje fjällväxt för varietet derföre, 

 att den öfverensstämmer med fjällvarieteternas yttre utseende. 

 Så synes Arnica alpina förhålla sig till Arnica montana all- 

 deles som Leontodon Taraxaci Suec. till L. autumnale, gen- 

 om bådas enblommiga stjelk, ulliga uppsvällda holk; men fast 

 den sednare bestämdt är en afart, är den förra en egen ut- 

 märkt art. Detta bevisas så väl af fytografiska karakterer som 

 i synnerhet deraf, att, då Arnica montana upphör redan i mel- 

 lersta Sverige, uppträder A. alpina först i nordligaste Lapp- 

 marken, dä deremot Leontodon autumnale oafbrutet framgår 

 till fjällen och genom Apargia pratensis omedelbart öfvergår 

 till L. Taraxaci, alldeles som C. vesicaria till C. pulla, C. am- 

 puUacea till C. rotundata o. s. v. Dessa klimateriska afarter 

 erbjuda det mest slående bevis på nödvändigheten af passiv 

 iakttagelse af naturen för arternas bestämmande (ty både ut- 

 seende och karakterer missleda); men, följer man arternas o- 

 lika utbildning från Södern mot Norden, får man helt annat 

 begrepp om dem än i herbarier. Svenska landet erbjuder de 

 yppersta tillfällen till iakttagelser af denna art, då det med 

 lång utsträckning från söder till norr, med lika upphöjning öf- 

 ver hafvet, framställer under olika breddgrader så väl arternas 

 som afarternas olika geografiska utbredning vida tydligare, 

 än man på mellersta Europas fjäll kan iakttaga, der en stor 

 mängd former inom inskränkt utrymme finnas blandade om 

 livarandra. — På samma sätt utmärka sig Glyceria mariti- 

 ma, Armeria maritima, Silcne maritima m. fl. genom den 

 yppiga rotskottsbildning, som är ett utmärkande drag i vege- 



