2«8 



åsigter efter den nyaste bok, dem faller i händerna. Jag för- 

 står icke, huru man kan vilja skrifva öfver ämnen, hvarom 

 man ej eger fast och bestämd öfvertygelse. Man säger ofta, 

 att «den växtformen väl kan vara beständig, men ej förtjenar 

 upptagas som egen art«. Växterna räkna likväl icke meriter; 

 man utgifve dem derföre, efter sitt tycke, ej för afart, utan 

 som underart, ty dermed säger man sig ej hafva observerat 

 dess öfvergång. En annan vigtig anmärkning är, att man ic- 

 ke må anse en art för artförändring, derföre att vissa för 

 den samma uppgifna karakterer äro obeständiga; att detta är 

 något vanligt, äfven bland de bäst kända arter, är för hvarje 

 med naturen närmare förtrogen forskare väl bekant *). Af- 

 ven emellan de tydligaste arter, f. ex. Hvitsippan och Gul- 

 sippan, hvilkas artskillnad väl ingen betviflar, har jag den full- 

 komligaste länk af medelformer, så att man icke kan skarpt 

 bestämma gränsen dem emellan. Samma förhållande är e- 

 mellan Geum rivale och urbanum, Carduus oleraceus och a- 

 caulis, Populus tremula och canescens **), o. s. v. De, som 



*) Emellan Corydalis solida och fahacea antog nian förr skillnaden 

 ligga i de inskurna och hela blomskärmen. Jag förde lökar af 

 den förra till Småland', men derstädes fick den hela skärmblad. 

 Dermed ansåg jag mig hafva observerat, att de öfvergingo i hvar- 

 andra. Sedermera fann jag helt andra skillnader dem emellan, och 

 de dubbla formerne efter bladskärmarna, långt från att visa öfver- 

 gångar, bevisa bäst deras artskillnad. Mången tror sig ärligt haf- 

 va observerat öfvecgångar, men har blifvit bedragen derigenom, 

 att han ej riktigt fördelat hvarderas former, 



•) För dem, som vilja behandla den lefvande naturen efter linealoch 

 cirkel, äro sådana former stötestenar; man söker hjelpa sig ur för- 



