290 



va de ingen egen historia. Att, som nyare författare bruka, 

 upptaga dem på samma linea, eller med lika rang som verk- 

 liga arter, är i min tanke bestämdt oriktigt. Såsom något 

 rent tillfälligt anomalt, tillhöra de icke ens systematiska Bo- 

 taniken, utan tillhöra endast, såsom ett eget kapitel, växter- 

 nas biologi. — Men i blumisteriet, der de egentligen äro konst- 

 produkter och vanligen fortplantas genom sticklingar, spela 

 de en stor roll. De blifva nemligen ofta storblommigare och 

 genom sina färgvexlingar skönare än de verkliga stamarter- 

 na. För den systematiska Botaniken åter äro de en verklig 

 olycka, emedan de rent af bortblanda det verkliga artbe- 

 greppet, så att man knappt kan befatta sig mer med artkun- 

 skapen i vissa slägten, f. ex. Pelar(jonium. 



Förr än läran om växternas sexualitet var stadgad, kun- 

 ile ingen fråga uppstå om anlagande af bastardbildning inom 

 växtriket; Linné var den förste, som i sin dissertation de 

 plantis hybridis framställde densamma. Men hela Linnés theori 

 var grundad pä en enda, högst ofullständig observation, och 

 •alla de öfriga exemplen voro helt och hållet imaginära, på 

 hvilka nu mer visserligen ingen tror, f. ex. att Chenopodium 

 hybridum skulle vara en bastard af Chenopodium viride och Da- 

 tura Stramonium. Likasom vid allt underbart fäste sig flere 

 af hans efterföljare just vid det godtyckliga, så att Chenopodium 

 urbicum förklarades för bastard af Åtriplex hortensis och Che- 

 nopod. viride. Alnus incana pinnata af Ärret (som blom- 

 mar i April!) och Rönnen (som blommar vid Midsommarsti- 

 den!). Hela läran råkade derigenom i glömska och förakt. 



