309 



21; 16: IS. Ordspråksb. 3: 21, 22. Predik. 10: 8; Syrach. 

 17: 13—16; 25: 26—28. Galat. 6: 7. Likväl torde äfven 

 följande spridda anteckningar hit böra hänföras: 



Ödet är Guds dom, från hvilken ingen undflykt. Att 0- 

 det icke kan hestä jemte den menniskan gifna fria viljan 

 (cdiberum arbitrium») yrka Filosoferne och förneka derföre det 

 samma. De påstå en hvar vara sin lyckas smed. Huru skall 

 man nu förena ett oundvikligt öde med liberum arbitrium? 

 Jag skall upplysa det med en liknelse. En mcnniska kan hän- 

 ga sig, dränka sig, skära halsen af sig: men det står äfven 

 i hennes fria skön, att icke göra det. Men om hon för nå- 

 gon orsak är af den högste domaren förelagd en våldsam 

 död, kan hon icke undvika delta, utan tvingas dertill af en 

 oundviklig drift. Sä står i menniskans fria vilja, att und- 

 vika brottet; men har hon begått detta, kan hon icke undfly 

 straffet. Således har menniskan sin fria vilja, kan göra och 

 låta hvad hon vill; men om hon missbrukar denna frihet, 

 sä har Gud så inrättat naturen, att straffet för henne blir 

 ett oundvikligt öde. Odet är således Guds dom. 



Den Nemesis förföljer, går allting emot. Ingen olycka 

 kommer ensam. Derföre går allt somliga taga sig före e- 

 mot; andra allt lyckligt, ehuru de äro dumme. När någon 

 på nedrigt sätt grundlagt sin lycka, blifva hela familjer olyck- 

 lige; barnen läras, göra allt emot. De måste rusa till sin 



olycka; himmel och jord kan ej hjelpa, ej rädda Den 



ena olyckan kommer på den andra; huset brinner upp; allt 

 olyckas. Nu har Guds hämd (som till en lid hvilar, för att 



