314 



verstlöjtnant fråyar, om bland fångarne var någon J. Gyl- 

 lenborg; tager honom hem, sköter honom till dess han blir 

 frisk och gifver honom sen en ansenlig summa penningar, 

 för det han sauverade honom från branden. 



Berättelserna åter om en hämnande Nemesis äro för tal- 

 rika att alla anföras och några af den sedligheten sårande 

 art, att de aldrig böra till tryck lemnas. Efter Linné lagt 

 mesta vigten uppä att visa, huru alla intriger för att störta 

 andras, grundlägga egen lycka, träfTas af en hämnande Neme- 

 sis, anföra vi några af dessa först. Vi förbigå dervid de fle- 

 ra exempel Linné samlat dels ur gamla historien, dels ur fä- 

 derneslandets äldre häfder, såsom bekanta för hvarje histori- 

 ens älskare. Af mera intresse torde vara att se, huru någ- 

 ra (redan bekanta) historiska, men med Linné samtida hän- 

 delser och personer, bedömdes af en utom partierna stående, 

 ädel man. Som Linnés verksamma lefnad i det närmaste sam- 

 manfaller med den så kallade frihetstiden, då man snart sagdt 

 dagligen säg partisinnet förgifta alla både allmänna och enskilda 

 förhållanden, torde exemplens mängd äfven deraf kunna för- 

 klaras. Linné var för konungsk i sin vetenskap, att icke öf- 

 verflytta samma tänkesätt till politiken; hans ära hvilade på 

 fastare grunder, än den tvätydiga ryktbarhet, som vinnes på 

 den korta vägen, hyllning af dagens meningar; hans sinne var 

 för ädelt, att icke afsky båda de stridande partierna, hvilka 

 hvartdera i frihetens namn förtryckte eller förtrycktes, blott 

 gemensamt åsyftande konungamaktens förnedring. Efter 1772 

 framlyser ock öfver allt Linnes hjertinnerliga glädje öfver den 



