som för ä år sedan slog ihjäl den karlen, livars bane- 

 man icke fanns f fast jag är oskyldig i det nyare dråpet. 



Flera af Linnés berättelser lemna vigtiga bidrag till kän- 

 nedomen om sederna *) och lefnadssättet för ett århundrade 

 tillbaka. Om onekligen i våra dagar en större förhärdelse 

 visar sig hos enskilda brottslingar, synes en våldsam öfver- 

 dådighet i folklynnet, synnerligen hos de bildade klasserna, 

 den tiden varit allmännare. Blott ett enda exempel må an- 

 föras: Voigtlander, liegiments fältskär i Upsala, en öfver- 

 sittare, svär full och förtretad^ att med värjan genom- 

 borra den förste han möterj det blef en hans vän Ce- 

 dercrona, sedermera Riddarhus-fiskal, hvilken han stic- 

 ker tvertigenom bröstet, men sedan emot allas förmodan 

 curerar. Han körde alltid som rasande lehii på Upsa- 

 la gator; en gång öfverkör han och krossar arm och lår 

 af en fattig akademi-karl, som sedan all sin tid satt och 

 tiggde utanför Kyronii dörr. Voigtlander commenderas 

 1760 till Pommern, .... återkommer krympling genom 

 nya öfverdåd, att han i svår värk måste hålla sig vid 

 sängen och dör — och den krymplige akademidrängen 



*) Buscagrius. Graec. Ling. Professor i Upsala, en lärd man, 

 citerar under en disputation en Auctor oriktigt. Opponenten 

 anmärker detta, men B. svär päj att han citerat riktigt och be- 

 der Gud, att han ej må komma i katedern mer, om ej så vo- 

 re. Hemkommen uppslår han sin författare och finner då sig 

 citerat oriktigt; blir förskräckt, sjuk, kommer aldrig merika- 

 t ed ren. 



