Af Linnés anteckningar finner ninii tillika, att han ined 

 vSin uppfattning af Nemesis äfven sammanband spådomar, 

 varsel, aningar, andesyner, drömmar o. d. Af hvad vi ofvan 

 anfört synes Linnés uppfattning vara följande: Liksom krop- 

 pen åtföljes af sin skugga, fast ej alltid synlig, åtföljes själen 

 af en hamn. Är själen from och ren, är nämde hamn hen- 

 nes skyddsengel, som afvänder olyckor; är själen fläckad af 

 brott, förer den henne sitt olycksöde till mötes. Genom a- 

 flingar, drömmar o. s. v. sätter den sig i rapport (Linnés eg- 

 na uttryck) till menniskan; varsel, sjelfåskådning äro dess full- 

 komligaste uppenbarelser. — Ehuru Linné vida mindre än 

 hans samtida trodde i)å händelser, som efter naturens lagar 

 icke kunna förklaras, och stundom sjelf betviflar berättelser- 

 nas tillförlitlighet, må några exempel af denna art äfven med- 

 delas. Det torde förtjena någon uppmärksamhet, huru för 

 100 år tillbaka dessa ämnen uppfattades af en man, som stod 

 på höjden af sin tids bildning. 



Spådomar. Om K. Carl XII hlef spådt genom punk- 

 tering af General Carl Cronstedt, att han shnlle stupa 

 innan Novembers slut, dock endast bland sine förtrogne 

 vänner af ofjicerarne. En Cronstedls vän sade till ho- 

 nom den sista November: nu är sista November, och Kon- 

 gen lefver ännu. Cronstedt svarade: Det är så, men 

 ej förbi. Om natten blef han skjuten, troligen af Fran- 

 ska Ofversten Stickart. 



Ett frunlimtner fördes ikring, som sjuklig och fattig, 



22 



