338 



pä alla gårdar af condilion uch sades kunna spå. Hon sa- 

 de, att gården (i Stenbrohult) stode i fara för eldsvådor. 

 Min Moder ängslades, hon (den spående) sade: Bed Gud, så 

 uppskjuter han det i eder tid. Gården afbrann straxt efter 

 min Moders död. Min Broder Samuel var i Wexiö skola 

 och var quick; jag, som hölls för dum, var nyss kommen till 

 Lund. Alla kallade min Bror Professor och spådde, att han 

 skulle blifva Professor. Hon, som sett ingen af oss, begärde 

 få se något af våra kläder, sade om Bror Samuels: han blif- 

 ver Prest, om mina: han blifver Professor, reser vida, blif- 

 ver namnkunnigare än någon i riket, och svor derpå. Min 

 Moder, att bedraga henne, viste henne en annan klädning, sä- . 

 gande det var min broders. Nej, svarade hon, det är hans, 

 som skall blifva Professor och ho fjerran. 



V^arsel. Jag bodde på ena sidan om salen, min hustru 

 pä den andra. Min hustru hörer jemte fem eller flera per- 

 soner mig inkomma i salen, läsa upp min kammare, gä in, 

 sen gå tit och läsa efter mig, troendes mig hafva lagt hatt 

 och käpp från mig och komma in till henne. Men ingen kom- 

 mer. Då säger min hustru: min man kommer straxi, som ock 

 sker efter I timma. Detta sker ej en, utan många gånger; 

 äfven, straxt förr än jag kom hem, dä jag varit i Stockholm. 



Klockan 12 pä natten mellan d. 12 och 13 Julii 1765 

 hörer min hustru, huru det länge går tungt af och an i mitt 

 Museo, väcker mig, som ock hörer det väl, fast jag visste, att 

 ingen var där, att dörrarne voro väl låsta och nyckelen hos 

 mig. Efter några dagar får jag notification, att min besyn- 



