544 



af det rena ljuset derofvan. Som flera sammanflytande flam- 

 mor brinna med ett högre, klarare sken, så vinner också ge- 

 nom mångas förening det menskliga sinnet en högre lyftning, 

 en stegrad, inbördes lifvande kraft, hvilken lik en elektrisk 

 ström meddelas ät hvarje länk i brödrakedjan. Genom of- 

 fentligheten och gemensamheten förlorar sig, i det allmänna, 

 sjelfviskheten, symbolernas och den ädlare glädjens borne fi- 

 ende, som i symbolen endast ser flärd och i flärden finner 

 sin glädje. Ty lifvets högtidligaste stunder äro, rätt fattade, 

 tillika de gladaste; endast den glädje är sann, som flyter ur 

 en källa, så ren som den Castaliska, och väcker inre slum- 

 rande krafter till lif och verksamhet. 1 norden är af gam- 

 malt glädjen en kär gäst i vittert lag; en glädjeyra fattar för 

 dagen stad och land; frän aflägsna bygder tillströmma föräl- 

 drar, anhöriga och vänner, för att lifva och lifvas af de un- 

 gas segerfest, och mången veteran i snillets tjenst församlas 

 äfven hit från årens kyliga valplatser, för att åter värmas af 

 sin ungdoms solsken och glädjas med oss åt den skära häg- 

 ringen af Sveriges framtid; ty snart, rlS vi äldre nedlagt vå- 

 ra hufvuden, och vår stämma förstummats, är det desse un- 

 ge män, som skola utså och troget vårda bildningens nya 

 skördar i norden, det oss så kära fosterlandet. 



^ 



