PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Genre 8. - FICARIA DUl. 



(De ficus, per les seves arrels tuberoses comparades a figueíes). 



Flors grans (2-3 cm. diàm.), solitàries, d'un grog brillant; pedúncols assolcats; 

 3 sèpals verdosos, pètals 6-12 trasovats, amb escama nectan'íera; aquenis petits, en 

 capítol globulós, pubescents, inflats y de bec curtíssim; herbes perennes, d'arrels 

 fasciculades, tuberoses; tronc de 1-3 dm., estès, ramificat, glabre; fulles ovato- 

 cordiformes, lluentes, enteres o superficialment sinuoso-dentades, amb llarg pecíol 

 enveinador. 



57. = F. ranunculoídes Roth. — Ranuncu= 

 lus Ficaria L. 



{del grec £\òi\c, de eiboí, forma; per la sembla?isa 

 amb un renoncle.) 



Sinonímia. — Herba de les morenes; cast. celi-c 

 donia menor, hierba de las almorranas ; /r. fi- 

 cairc, éclairette; al. gemeine Feig^vurz; angl. pi- 

 lewort or lesser celandine; figwort. 



Geografia. — Camps y boscos humits: Atontcada, 

 vores del Besòs; Vidreras; Cadaqués; Sant Hilari. = PIà 

 de Barcelona (^Csta); Vich (Masf.); Olot (e.\.); llocs fres- 

 cos y argilosos de la regió infra-pirinenca (.Vay.). — 

 Maig-Jul. 



Subsp. Fic. ORANDiFLORA Rob. — Ranunculus fica- 

 RiAEFORMis Schultz. — Planta més robusta, fulles més grans, groi.xudetes, suborbiculars; 

 flors de ^-5 cm. de diàm., sèpals d'un blanc groguenc, escariosos; aquetiis erissals. 



Llocs frescos y ombrívols : Collsacabra (Isern I, ex Csta); paratges humits d'Olot (Vay.). 

 — Primv. 



S'usa la planta tota; es verí acre, quan es tendra. 



43 



