PUBLICACIONS DE L' INSTITUT DE CIÈNCIES 



Genre 88, - FUMANA Spach. 

 (D'origen no explicat encara saiisfacioriameni.) (i) 



Flors grogues, petites, solitàries ocn raíms; epicalze lormat per dugués fulletes 

 més petites que'l calze, tres sèpals; estams nombrosos, els exteriors estèrils, de 

 filaments moniliformes, antcres subtetràgones, dídimes; estigma marcadament 

 trilobat, quasi trifit; càpsula ovoido-trigona , glabra, 3-locular, 3-valva; Uevors 

 amb rafe; plantes perennes, de fulles petites, linears, alternes, o les inferiors opo- 

 sades, amb estipules o sense. 



í Fulles sense estipules, alternes; flors solitàries, sense bracties; càpsula 



j i2-sperma 2. 



) Fulles amb estipules, alternes, o les inferiors oposades, flors en raims opo- 

 [ sitifolis, amb bracties; llcvors C-spermes 3. 



(Pcdicels prims, 2-3 vegades més llargs que les fulles ilorals, flor superior 

 generalment terminal, pètals trasovats, branques ascendents. 

 -ji , 293. F. Spachii. 



/ Pediccls gruixuts, quasi tan llargs com les fulles florals, llors totes laterals. 

 \ pètals cuneiformes, branques agegudes . . . 294. F. procumbens. 



f Fulles inferiors oposades, estipules terminades per un pèl setiforme, pe- 



j dicels viscosos, pètals trasovats, Uevors brunes . . 295. F. viscida. 



•^ j Fulles totes alternes, estipules mucronades. pcdicels glabres. pètals cuneifor- 



f mes, Uevors negres . 296. F. laevipes. 



293. = F. Spachii Gr. et G. 



{dedicada a Spach, autor del Conspectus Cista- 

 cearum, monographia, i836.) 



Tronc de 1-2 dm., llenyós a la base, difús, amb 

 les branques ascendents, les tendres amh pèls glan- 

 dnlosos, lo nieteix que les luUes superiors y pedi- 

 cels; fulles alternes, sense estipules, linears, sen- 

 tades, mucronades o bé obtuses, les del milj més 

 llargues que les superiors y les inferiors; flors 

 unes 5, la superior ordinàriament terminal, sense 

 bracties; pedicels prims, 2-3 vegades més llargs 

 que les fulles Jlorals; fulletes de l'epicalze oblon- 

 gues, sèpals ovats, pètals trasovats, més llargs 

 que'l calze; càpsula ovoido-trigona, molt oberta a 

 la dehiscencia; Uevors 12, llises, unes trigones y altres comprimides. 



(1) Vcycm ja usada aquesta paraula al siglo xiii (Ariosti, De nleo Montis Zibinii — i&on\.Z\hbio — apud 

 Rolland. l'ior, populaíre). Kou empleada per Linneus com a espccitlca {Cistxts Fumana L,) y elevada a genèrica 

 per Spach al iSsfic^nn.Scienc. nat.str. II, vol. VI). Cosie afirma que prové per corrupció del llatí folia y nana; 

 per les seves fulles petites. Le Maout sospita si vindrà dcfumus o de fumaria. Lo mes probable, però, és que 

 aqueix nom que aquí irovera en aposicíó, provingui de Fumane, població italiana dels Alpes orientals, no 

 lluny del riu Adíge y aprop de S. Ptetro (Verona), al peu del Síte. Pasttllo, on probablement se trova aquesta 

 planta, segons comunicació de Achille Forti, de Verona. 



Fumana Spachii. 



aia 



