FLORA DE CATALUNYA 



Cariofilies. 



G. io8. - Dianthus. 



molt agudes y escarioses al marge, pètals laciíiiats, trasovats, d'ungla exserta, càp- 

 sula ovoido-cilindrica; llevors orbiculars alades, llises. 



Geografia. — Llocs àrits, pedregoses o arenoses : S. Gervasi (Pau in litt.); aprop de Tor- 

 tosa, camí de les Roquetes, no escàs (Csta.); Catalunya occidental, per la part de Calaceite, 

 Beceite y Vallderobles (Losc). — Jul. 



388. = D. Seguierii Vill. 

 (dedicat a Joan Franc. Seguier, A. de «Plantae 

 Veronenses», 1745.) 



'Perenne, cespitosa, troncs de 2-4 dm., ascen- 

 dents, angulosos, ramificats, fulles linears, planes, 

 acuminades,, 3-nerves, obertes, bastant consis- 

 tents, però no rígides, flors vermelloses, amb un 

 cèrcol purpuri', solitàries, geminades o agrupades 

 en petit número; calícul més llarg que la meitat 

 del tiíbudelcal^e, (i) bracties solament estriadesa 

 l'esquena, ovato-lanceolades, llargament acumi- 

 nades y amplament escarioses al marge; calze 

 llarg, estriat en tota sa llargària, atenuat a l'àpex; 

 dents lanceolades, molt agudes, mucronades, pètals 



dentals, contigus, orbiculars, barbuts y tacats a la garganta; càpsula cilíndrica, 



llevors grosses, tuberculoses. 



Geografia. — Boscos y pastures seques de les niontanyes : cornú a Catalunya, desd'el Va- 

 llés al Pirineu; no escàs a l'Empordà, com als voltants del castell de Figueres. = Boscos de 

 la regió mitja de Girona, Sagaró, Olot, Rocacorba (Vay.); sobre Setcases, Costabona, Tona, 

 Collsuspina, entre Moya y Vich; Espinelves, Marinyac (Bub). — Juny-Agost. 



389. = D. neglectus Lois. — D. alpinus L. 

 |3 neglectus Lap. 



(del llatí neglectus, de négWgo, fer poc cas d'una 

 cosa; per no haver hi parat prou l' atenció fins ales- 

 hores.) 



Perenne, densament cespitós, troncs de 3-3ocm., 

 glabres, simples y angulosos, fulles estretament li- 

 nears; agudes, quasi planes, escabriúscules al mar- 

 ge, 3-nerves, flors purpiirines, bastant grans, so//- 

 taries, y alguna vegada geminades, terminals; 

 bracties caliculars desiguals, les esternes alesna- 

 des, terminades en punta herbàcia, patulo-ascen- 

 dent, tan llarga com el cal^e o més, les internes 

 ovades, amplament escarioses y en punta més 

 curta, cal^ecurt, cilíndric, estriat per tota la seva llargària, de dents ovades, cus- 



(I) Els autors francesos diuen que l'arcsia de la bractia calicular if^uala al tubu del calze iCoste I, 193). que 

 l'iguala freqüentment [Gr. et G. I, 232), o que apenes és més curta (Kouy III, lOg); mentres que Wk. (Prod. III, 

 679) diu que iguala o supera la meitat del cal^e, y Amo (VI, 274) que i^ua/a ai íuíu del calze o que es 2•3»eg,més 

 curta qu'ell. Kt'ectívamcnt, en la planta catalana, les bracties caliculars són notòriament bastant més curtes 

 qucl cal^e Jructifer ivar. Gaulieri Senn.). 



285 



