Johannes Steenstrup: Iapetus Steenstrup i Ungdomsaarene 1813 — 1846. 37 



Denne Maade at arbejde paa har jeg fulgt fra det Øjeblik af, jeg blev selvstændig, 

 og uagtet der horer en vis Grad af Ensidighed til at gaa frem saaledes, og man har 

 mere (indbildt) Glæde af at leve i flere Verdener paa én Gang, saa forekommer mig 

 dog denne Maade som sagt at være den eneste, hvorved man kan stifte nogen Gavn« 

 (Okt. 1840). Lidt senere, efter at have faaet Meddelelse om Stp.s Hjemkomst, sender 

 Hannover »nogle hjertelige Ord til min kæreste, elskede Ven. Hvor jeg glæder mig ved, 

 at Du er kommen tilbage! Men hvad er en Botozoogeolog for en Ting, thi en Ting 

 er det dog vel og ikke noget Menneske . . . Jeg vil bede den kære Ida at gøre Dig 

 til et ordentligt Menneske, thi ellers vil jeg slet Intet mere have at gøre med Dig. 

 En Botozoogeolog, Gud bevar's!«. Og i et følgende Brev hedder det. »Tag mig det 

 ikke ilde op, at jeg fremtræder som en Mentor ligeoverfor Dig, der er mig saa over- 

 legen i Aanden. Kæreste Ven, der er vistnok Ingen næst efter Din Ida, der tager en 

 saa hjertelig Andel i Din fremtidige Skæbne som Din Ven«. Han kan ikke forstaa, 

 at der efter alt hvad Steenstrup har udrettet, nu ikke gives ham en offentlig An- 

 sættelse; men skal han fortsætte videre med sine videnskabelige Arbejder, beder han 

 ham arbejde »paa min ensidige Maade«. 



Allerede for Islandsrejsen havde Ida Kaarsberg stadig tilraabt sin Forlovede: 

 Torv! Tørv!; hun saa, at dette Arbejde maatte bringes fra Haanden, og at det vilde 

 være betydningsfuldt for Stp., at det kunde udkomme. Stp. selv var jo ogsaa i høj 

 Grad interesseret derfor ; han tænkte, at Undersøgelserne ogsaa i praktisk Henseende 

 vilde have Værd. Han havde allerede for et Par Aar siden skrevet til Ida : Du 

 skulde set, hvor Torv og Tørvegenvæksten interesserede Kammerherre Castenschiold 

 [so foran S. 26] og de to Sønner, der bestyre hans Gaarde. »Den Indflydelse, de vilde 

 tillægge mine Undersøgelser desangaaende paa hele Tørvebehandlingen, var ikke ringe, 

 og de beklagede ikke mindre end jeg, at min Afhandling desværre endnu ej var trykt. 

 Ogsaa disse Ytringer, der overbevise mig om, at mine Bestræbelser i denne Retning 

 have mere end videnskabelig Interesse, jage mig hver Dag til at paaskynde Fuld- 

 endelsen ; men hvor tager jeg Tid fra for at udføre først, hvad jeg har under Ar- 

 bejde og som ingen Opsættelse taaler! ... At sorge for sit Udkomme i de næste 

 fjorten Dage er dog det nødvendigste af alt. . . . Rentekammeret maa saa forresten 

 sige, hvad det vil, jeg kan forsvare mig selv — med Hensyn til dette«. 



Langsomt skred Arbejdet frem, men i Juni kunde han skrive Bogens Fortale, 

 og inden Aaret var til Ende, kunde Bogen udkomme. Dens Titel var »Geognostisk- 

 geologisk Undersøgelse af Skovmoserne Vidnesdam- og Lillemose i det nordlige Sjælland, 

 ledsaget af sammenlignende Bemærkninger, hentede fra Danmarks Skov-, Kær- og 

 Lyngmoser i Almindelighed. Ved I. Iapetus Sm. Steenstrup, Naturforsker« (1841). I 

 de Særtryk af Bogen, som Stp. havde taget, havde han tilføjet følgende Tilegnelse: 



