Johannes Steenstrup : Iapetus Steenstrup i Ungdomsaarene 1813—1845. 43 



af 5 — 6 Studerende, der er det hele Antal, kun 1 eller 2 kommer, og det ovenikøbet 

 kun paa Omgang, naar af disse to Stykker ikke een er i Stand til at skrive noget 

 sammenhængende Collegium, naar de alle uden Undtagelse ere saa døde, ja stendøde, 

 at det er dem uden Forskel, enten man fortæller dem det ene eller det andet, naar 

 det bliver ubemærket, om man dynger Modsigelser paa Modsigelser eller taler i Sam- 

 menhæng, naar af dette ringe Antal af 2 — 3 Tilhorere, eller ogsaa dem alle 6, ikkun 

 een efter Tur eller efter Fag tilsyneladende følger Foredraget, medens de andre spøge, 

 gabe eller foretage dem uvedkommende Arbejder i Timen (Afskrivning, Brevskrivning), 

 naar de. Reglement og Statuter uagtet, sende Afbud eller uden dette blive borte og 

 dog ikke forsomme den daglige Ridetime, som følger umiddelbart derpaa, naar de 

 anse det for en Barmhjertighedsgerning, at de nu og da vise sig i Auditoriet, naar 

 de af 4 Timer i en Uge forsomme de 3, fordi de ikke kunne forsømme Klapjagterne, 

 naar de lade Lektorerne staa og vente paa Kathedret 1 — IV2 Kvarter, inden de 

 komme, og dette er en daglig Vane, hvorpaa de synes at have Hævd, naar de ved 

 Fremvisninger af Genstande, som f. Eks. Forsteninger eller levende Væsener til Sam- 

 menligning, ikke ville skænke disse et Øjekast fra deres fremmede Beskæftigelser, ja 

 ikke engang kunne ved Lektorens direkte Opfordring til dem bringes til at se paa 

 dem? Det er ingen Overdrivelse, og endnu i Dag, uagtet al min Klagen, uagtet saa 

 at sige en næsten enstemmig Klage fandt Sted i samme Retning, har jeg ikke kunnet 



spore en Forandring Det er haardt at erfare sligt, men endnu haardere at se saa 



mange Mænd taale sligt upaatalt og være til Skandale«. 



Prof. Forchhammer bestræbte sig for at gøre Steenstrup mere taalmodig. »Deres 

 bitre Klager over Sorø bedrøve mig, men omendskønt jeg tror dem for største Delen 

 grundede, kan jeg dog ikke være enig med Dem, kære Ven, i den Modløshed og 

 nedbøjede Stemning, som synes at have betaget Dem. Vi ere sjældent Herrer over 

 den Stilling, hvori vi komme i Livet, men vi kunne altid optage vore ydre Forhold 



og forandre dem efter vor indre Stemning Den dygtige Mand viser sin Kraft 



og Dygtighed netop derved, at han under bestaaende uheldige Forhold dog forstaar 



at udrette Noget Der gives ikke noget mere ydmygende end at være Genstand 



for Folks Medlidenhed, og man bliver det, naar man ideligen klager«. (10-3-1842.) 



Men Stp. fastholder sin Opfattelse af, hvor mislykket Akademiet er i sin hele 

 Virkemaade, og et halvt Aar efter skriver han: 



»Der er virkelig noget sorgeligt ved at se vor hele Fremgangsmaade, noget tryk- 

 kende, som ogsaa afspejler sig i de fleste Læreres Ansigt og Humeur, hos mange uden 

 at de ville vedkende sig det. Der er en saa gennemgribende Mangel paa Flid, energisk 

 Flid, og al indre god Takt, at faa Skoler skulle opvise noget lignende; derhos er 

 der en saadan Aandssløvhed i alle Retninger, at der aldrig er Udsigt til at faa en 

 aandsfrisk Student, saa mange gode og brillante Hoveder der end opvises hist og her, 



6* 



