Johannes Steenstrup : Iapetus Steenstrup i Ungdomsaarene 1813 — 1845. 11 



jo ukært for en Del, men Du kunde jo ej være glad ved at forsomme det, Du skulde, 

 og saa kunde vi heller ej glædet os med Dig«. 



I September rejste lap. Stp. sammen med sin Klassekammerat og Stuefælle Andreas 

 Kaarsberg til København, og det Vidnesbyril, som Rektor Tauber gav sin Elev med 

 paa Vejen, var det mest hædrende. 



2. Examen artium, den første Studentertid og Hjemmelivet i Hillerslev. 



1832—1835. 



Professor Tauber sogte paa alle Maader at gore Banen farbar for sin Yndling. I 

 del latinske Dimissionsbrev for Steenstrup, e sc.hola Alburgcnsi ordine primus, skriver 

 han: ila apiid nos animum ad literas appulit, ut animi candore, intemerata morum hotie- 

 state, ingenii docililate el discendi (widitate benevolentiani docent iiuii alUceret, siblqiic reU- 

 neret. Han meddeler heri ogsaa om hans Sygdom, der havde hindret ham i at udgaa 

 af Skolen Aaret for. I et Brev til Professor Madvig meddeler han, at »den øverste af 

 indeværende Aars Candidater fra Aalborg Skole I. S. Steenstrup næsten hele Aaret 

 har lidt af Følgerne af en stærk Forraadnelsesfeber og har været for svækket til at kunne 

 læse med Classens øvrige Disciple, hvad der i Aarcts Lob er med den gennemgaaet«, 

 og beder derfor Examinator tage Hensyn hertil og prøve ham i det Pensum, som forrige 

 Aars Candidater opgav, hvilket han opregner. 



Han havde endvidere ladet Stiftsfysikus, Justitsraad H. P. Hoff Hansen give en 

 Erklæring om: »at Candidat Steenstrup i afvigte Aars Forsommer blev angreben af en 

 meget farlig Nervefeber, under hvilken han i længere Tid svævede mellem Liv og Dod. 

 Denne Sygdom efterlod ej alene en langvarig Legems Svækkelse, hvoraf han kun hojst 

 langsomt reconvalescerede, men tillige og en betydelig Svækkelse af hans mentale Evner, 

 fornemmelig af Hukommelsen. Han var derfor nødsaget til i hele afvigte Sommer ganske 

 al afholde sig fra Studeringer og ved Ophold hos sin Fader paa Landet søge at genvinde 

 noget physisk Kraft. Som Følge deraf kunde han ikke blive dimitteret til Academiet 

 forrige Aar, som ellers havde været bestemt. Men endnu i det sidste Skoleaar har hans 

 Hukommelse vedbleven at være saa svag, saa at han, for ikke ganske at tabe samme 

 uigenkaldelig og for læmpelig efterhaanden at kunne genvinde samme, der skønt vel 

 en Del bedre dog langt fra har opnaaet den Styrke, som for denne hans omtalte Sygdom, 

 ikke har kunnet taale at anstrænge sine Sjæleevner synderlig, eller noget vedholdende 

 befatte sig med sine Studier«. 



Den Interesse og Kærlighed, hvormed Tauber omfattede sin Elev, fremgaar ogsaa 

 af et Brev, han tilskrev ham: »Fremdeles sender jeg en Anmeldelse Dem angaaende 

 efter Aftale til Professor Madvig, som De ej skal levere ham førend Dagen før eller samme 

 Dag, han skal examinere Dem. lovrigt tror jeg. De bør gaa i Almindelighed til enhver 



2* 



