52 Mindeskrift for J. Steenstrup. II. 



Jeg fanged dem i Dalen 

 og højt paa Bjergets Top*), 

 saa bandt jeg dem ved Halen 

 og hængte dem ?aadan op. 



1)0, hvis vi kunde tuske«, 

 (som Købmand Peder sang), 

 Du kan vel sagtens huske 

 vor Handel mangengang. 

 Du vandt vel ikke meget, 

 var billig vel som Faa. 

 Nu har jeg kun mit Eget 

 — min Torsk — at tygge paa. 



Ja, seer Du vel, jeg trængte 

 ret til at see Dig nær, 

 der er vel Faa, der hængte 

 sig ikke, som Jeg er. 

 Mit Hav og Fjeld, de lytte, 

 thi Sangen, den er sand. 

 Nu tænkte jeg paa Schytte, 

 bestemt en dygtig Mand^). 



Ser Du! det endte noget prosaisk; ikke i'or det jeg jo gerne vilde digte videre, 

 men saa fik jeg dette Besøg (af Schytte), som jeg ikke kan afvise. Nu skal Du 

 slet ikke tro, at jeg egentlig skriver for at ville more Dig, men jeg er i Humeur, 

 eller hvad de kalde det. Til Lykke med Sorø ! Vor uforglemmelige Eiriksen tilbragte 

 dér, som Du véd, sine bedste Aar. Desuden har Island haft flere gode Venner i 

 Sorø. Hvis det kan glæde Dig — som det sikkert gør, saa maa jeg først og fremmest 

 forsikre Dig om, at unge og gamle i Island, hvem der kendte Dig eller have hørt 

 Dig omtale, mindes Dig med Kærlighed. Heller ikke Dit opofrende Venskab i min 

 kedelige Sygdom er ubelønnet. Det omtales nu som Beviset for Din Godhed saa 

 meget mere, som jeg nu ikke heller er ligegyldig for flere af mine Landsmænd«. 



') Det er da heller ikke saa underligt ; saaledes har jeg hørt af paalidelige Mænd, at et 

 Par tyske Rejsende i indeværende Sommer troede at maatte bemærke i Dagbøgerne som noget 

 mærkværdigt, at de havde set Flyndere højt op til Fjelds i Borgarfjorden. Vel var det kun 

 Faar, men paa den stejle Bjergskrænt maa de have set ud som flade Tingester, der vare lagte 

 der op for at torres. 



*) [Disse og de følgende Ord sigte til en Hallgrimsson tilsendt Rejseskildring af Stp.'s Rejse- 

 fælle J. G. Scliythe, om hvis nøgterne Natur han i Brevet udtaler sig spøgende]. 



