58 Mindeskrift for J. Steenstrup. II. 



allerede gjort mange gode Bekendtskaber. Rothe, Gartneren [Slotsgartner Rudolph 

 Rothe], er en flink Mand, og jeg er meget samlet med ham, forresten mest med Rein- 

 hardt [den yngre]. Hornschuch [Professor] fra Greifswalde er her. Nilsson er nylig 

 kommen. Vi leve bravt alle; jeg lever bravt, følger forsaavidt Tur, sorn jeg kan, 

 og agter at blive nu og da for mig selv i Ro ; desaarsag har jeg kun taget Billetter 

 til 2 af de store Middagsmaaltider , hvor vi alle 250 spise samlede. . . . Igaar [19. 

 Juli] vare vi alle til Taffels hos Hans Majestæt — og Størstedelen ved hans eget 

 Bord ; paa Gripsholmsturen vare vi alle indbudne til Drottningholm hos Hendes 

 Majestæt Dronningen, for hvem vi alle bleve, saa vaade som vi den Dag vare, præ- 

 senterede. I den Retning er der blevet os vist en urimelig Opmærksomhed. Den 

 vakre Kronprinds [Oscar] har hver Dag været i vor Midte og hver Aften i vor Klub. 

 Han er Mand for at fatte de fleste videnskabelige Emner. Men om alt dette mere, 

 naar jeg kommer hjem. Bekendtskaberne ere Hovedsagen, og med dem er jeg ret 

 tilfreds. Man siger saa smaat, at en hel Del Nordstjerner nedfalde ved Afrejsen; 

 jeg ønsker blot, at det ved den Leilighed ikke skal blive Bygevejr, saa at en ærlig 

 Stræben for Videnskaben ikke skal blive ved de fremtidige Moder til Stræben efter 

 et Kryds ved sit Navn. Saameget maa man lade os Skandinaver, at vi i vore 

 Møder have præsteret noget ganske andet end Sydboerne og de stortyske For- 

 samlinger«. 



Stp.s videnskabelige Bidrag til Mødet bestod kun i, at han i Sektionen for Zoo- 

 logi fremlagde sit Program om Generationsvekslen. Jeg havde den Triumf, — skriver 

 Stp. til Prof. Reinhardt — at baade Boeck og Loven syntes Sagen »saa aldeles 

 naturlig fremstillet, at der ikke kunde være Tvivl om dens rette Sammenhæng. 

 Loven animerede mig endogsaa ikke saa lidet ved under selve Foredraget, da han 

 sad ved min Side, at sige om min Tolkning af Campanularias og de andre Polypers 

 Udvikling: »så år det ackurat««. — 



I Maj 1844 blev Stp. kaldet til at ledsage Kronprins Frederik paa en Rejse til 

 Skotland og Færøerne. En Eskadre Orlogsskibe skulde sendes paa Togt i de nordlige 

 Have; forskelhge Forhold gjorde det ønskeligt, at Prinsen foretog en Rejse, og 

 ganske særligt vilde det være heldigt, at en Prins besøgte de fjerne danske Øer, 

 hvorhen hidtil ingen af det danske Kongehus var naaet. Sikkert baade af oprigtig 

 Velvillie mod Stp. , og fordi Kong Christian kendte hans Evne til at gøre Rejser 

 frugtbringende for egen Erfaring og for de videnskabelige Samlinger, ønskede Kongen, 

 at Stp. skulde deltage i Togtet, ja gav ham Lejlighed til at foretage særegne Ud- 

 flugter til Undersøgelse af bestemte Forhold. 



Nogle Brudstykker af Stp.s Breve til Hjemmet ville kunne tegne Rejsens Gang. 



Til sin Hustru skriver han fra København (22. Mai 1844) : »Disse Linier blive 

 nok de sidste, jeg kan sende herfra, thi imorgen Kl. 10V2 ere vi ifølge Circulære 



