64 Mindeskrift for J. Steenstrup. II 



ligesaa Forchhammer havde den Glæde, at Frederik VII overfor dem ikke tillod sig 

 de fantastiske Overdrivelser i sine Skildringer, hvori han ellers gjorde sig skyldig, 

 i hvert Fald var et dadlende Blik i Stand til at bringe ham til en sandfærdigere 

 Udtalelse, og ofte fremsatte han kloge og gode Bemærkninger. I Giessings Bog om 

 »Frederik VII's Ungdoms- og Regeringshistoric« er det sagt om Prinsens Ophold paa 

 Færøerne, at han ikke hos Befolkningen her vandt den Sympathi, som hans folkelige 

 Optræden og nedladende Væsen ellers havde saa let ved at opnaa ; man fordrede 

 mere Højhed og Storhed hos en Prins. Dette er delvis sandt; det huede sadledes 

 ikke Færingerne ret, naar Prinsen i en ledig Time kunde give sig til at spille Klink 

 udenfor Amtmandsboligen. Paa den anden Side var der klare Vidnesbyrd om, at 

 Prinsen havde vundet Hjerterne. Man saa det ved Afrejsen, da der blev givet Audiens 

 for hver enkelt; Stp., som stod udenfor Bohgen, var Vidne til, at næsten ingen kom 

 ud med tørre Ojne, end ikke Mænd, som man ellers ikke vilde tro det om, saaledes 

 vidste Prinsen at vælge Ordene og at tale simpelt og hjerteligt til enhver. Stp., saa- 

 velsom Kabinetssekretær Lunding, der forblev paa Øerne nogle Uger efter Prinsens 

 Afrejse, havde ogsaa god Lejlighed til at erfare Stemningen i). 



8. Professor Reinhardts Død og Steenstrups Ansættelse 

 ved Universitetet. 1845. 



Christian VIII synes efter Stp.s Hjemkomst fra Skotlandsrejsen at have haft 

 Planer om at skaffe ham en Ansættelse i Hovedstadeft ; hans Taalmodighed overfor 

 Dr. Beck var ved at slippe op. Men at fatte en Beslutning var jo ikke Kongens 

 Sag; Stp. taler senere ved andre Anledninger om »Majestætens utrolige Ubestemmelighed«, 

 om hvorledes »Kongen intet kan bestemme sig til, selv om det er nok saa meget 

 efter hans Hoved«. 



Allerede i Sept. 1845 havde Forchhammer tilraadet Stp. ikke at rejse paa nogen 

 Udenlandsrejse, saaledes som han længe havde ønsket for sin Uddannelses Skyld, da 

 det var sandsynligt, at Reinhardt om ikke megen lang Tid vilde trække sig tilbage 

 fra sin Stilling ved Universitetet. En Maaneds Tid senere skrev Forchhammer (22-10 

 1845): »Jeg har idag at tilskrive Dem om en meget vigtig Sag. Vor gamle Ven 



») Fra Kabinetssekretær Lunding, der var bekendt for sin Humor, modtog Stp. lialvandet 

 Aar senere en Kasse og følgende Brev, dateret Fredrits, Nytaar 1S46. 



Kære Steenstrup! 

 Først og fremmest min Gratulation til det nye Embede og det nye Aar! 

 I indlagte Kasse findes en Sten med noget Tang ved, som H. K. H. selv har fundet og 

 tror at være meget mærkelig. Jeg kan fortiden ej dele denne Anskuelse, men naar De mod- 

 tager den, vil den i alt Fald have den Mærkelighed, at den vistnok er det eneste Exemplar 

 af sit Slags, som er sendt 30 Mil med Pakkeposten. I en Fandens Fart 



Deres hengivne 



Lunding. 



