66 Mindeskrift tor J. Steenstrup. II. 



ham 3 — 400 Rdl. engang for alle for Udførelsen af meget i Akademiets Interesse, 

 men udenfor hans Forpligtelser, og for i det Hele at gøre en Oprykning mulig. Han 

 formodede, at Stillingen som Inspektor ved Universitetsmuseet gik over til ham, og 

 vilde vide, om der gaves ham Hjælp til en Ammanuensis derved, thi under Andre 

 vilde han ikke staa. 



Forchhammers videre Forhandlinger førte saa til, at Stp. skulde have en fast 

 Indtægt af 1200 Rdl. , foruden 150 Rdl. for Forelæsninger ved Polyteknisk Lære- 

 anstalt. »Jeg har endvidere sagt Etatsraad Hansen, at jeg maatte fraraade Dem at. 

 søge om Professuren, hvis ikke Dr. Beck aldeles gik af som Assistent ved Univer- 

 sitetets Museum og de 200 Rdl. sattes hgesom ved det mineralogiske Museum til 

 vedkommende Professors (Deres) Raadighed , for at han derved kan skaffe sig den 

 Hjælp, som i hver given Tid findes mest nødvendig i Museets Interesse«. Forch- 

 hammer vilde sørge for, at alt dette kom i Orden, og ønskede ikke, at Steenstrups 

 Navn skulde nævnes i Indstilhngen om Becks Entledigelse ^). 



To Dage senere kom imidlertid det sorgelige Brev fra Forchhammer. Efter i 

 nogle Linier at have fortalt, at Reinhardts Sundhed bestandig gik tilbage og ikkun 

 levnede lidet Haab om, at han »vil komme sig af den dybe Nedbojelse, som har 

 truffet ham«, fortsætter han saaledes : »Ja, kære Steenstrup, jeg vil ikke forsøge at 

 skjule det for Dem, men gode, gamle Reinhardt er ikke mere, han hensov i Morges 

 pludseligen paa det Museum, som havde slugt hans bedste Kræfter. Vi have begge 

 tabt en trofast Ven, en Raadgiver med Omsyn. Den Fred være med ham, som 

 han ikke kunde finde i den senere Tid af hans Liv, og som Slethed og Misundelse 

 berovede ham«. (30-10-1845). 



Det var med dyb Sorg, at Stp. og hans Hustru modtog det tunge Budskab. 

 Havde »Fader Reinhardt« end altid hjælpsomt taget sig af Stp., ledet hans Veje og 

 lært ham et Naturstudium i Aand og Sandhed, var i Aarenes Løb det hele Samliv 

 med ham bleven inderligere ; han havde ladet sin Kærlighed omfatte hans Forlovede 

 og Hustru og glædet sig over deres hjemlige Lykke. Et Sommerbesøg i Stormgade 

 af Ida, hendes Søster og den liUe Anna, medens Stp. var paa Færøerne, havde 

 yderligere knj'ttet Familierne sammen, og Reinhardt havde glædet sig ved at hedde 

 »Bedstefar«. Den paafølgende 5. December havde Ida født en Søn, og der var ikke 



•) Reinhardt havde længe Idaget tU Universitetet over Dr. Becks store Vanrøgt af dets 

 Samlinger. Kort efter at Reinhardt er død, skriver Stp. tU hans Søn Johannes Reinhardt: 

 »Kun een eneste ufravigehg Betingelse gjorde jeg, at Dr. Beck ikke maatte have sin Post 

 længere. Paa denne var Direktionen straks rede at gaa ind ; allerede den Morgen , Din Fader 

 var død, havde Direktionen overgivet Koglerne tU Forchhammer og givet ham Ordre til at af- 

 fordre B. sine Xogler, og da Beck ikke sendte dem, lod F. øjeblikkelig Laasene forandre, hvilket 

 var fuldkommen rigtigt. Direktionen fordrede Beck skulde søge sin Afsked, eller han ufortovet 

 fik den; B. faldt tilføje, og Etatsraad Hansen var nok saa stolt af, at han allerede Dagen efter 

 Begravelsen havde Becks ydmyge Ansogning om Afsked«. 



