XVIII 



jami i družtvi, i tim zametnnlo specijalnu prirodoslovnu 

 biblioteku, a to poglavito takovih knjiga, koje ćete zalud 

 tražiti u biblioteci akademičkoj, sveučilištnoj i u drugih. 

 Tu vidite, što je nadošlo za to kratko vrieme, a valja 

 znati, da će tek iza nove godine sliediti glavni kontin- 

 gent, prema tomu kako se kod učenih zavoda doštampa- 

 vajn ovogodišnje knjige. Htio sam napose iztaknuti ovu 

 stvar, jer ove knjige nuždni su uvjet obstanka družtva, 

 te su gotovo svakdanji kruh za iztraživaoce domaće faune, 

 flore i gee. Druge potankosti o stanju družtva čuti ćete 

 iz usta tajnika, blagajnika i knjižničara. 



Nu kao da je sudjeno, da na tom svietu ne može 

 biti veselja bez žalosti, pa tako ne mogu zaista ni ja 

 mukom mučati, da se je mnogo toga sbilo, što nam nije 

 bilo drago. 



Jedva se je svietom prosuo glas, da se namjerava 

 osnovati naše družtvo, već su neki ustali te su i po no- 

 vinah, a i u privatnih listo vih ili nam upute davali ili 

 opet tražili od nas javnu izpovied. Tek je prva knjiga 

 izašla, silna se je prašina uzvitlala. 



Nije hasnilo, što sam kao predsjednik odmah u pr- 

 vom članku „Glasnika" jasno i glasno iztaknuo zadaću 

 družtva, nije pomoglo, što sam kao urednik družtvenoga 

 organa razvio podpuni program našega rada, te sam ga 

 sveo na osam točaka („Glasnik • str. 26 — 27). Što se nije 

 našlo u mom članku, to se je našlo ili moralo se je naći 

 a liepom članku profesora 0. Kučere, koji bješe navlastito 

 umoljen, da sastavi ne izvornu radnju, a još manje može 

 biti tendencijoznu razpravu, nego prigodan članak, u kojem 

 je imao predočiti ništa drugo nego sadanje stanje pri- 

 rodnih nauka. 



Upravo odanle, gdje sam se najmanje nadao, iz milog 

 mi Dubrovnika, stigla je javna poruka, kojom nam se 



