14 



^Pozovu", nije nego odjek moga nastojanja, kako de prof. Korlevid 

 i sam potvrditi. 



Još se je prekjučer podpisani razgovarao sa uglednim i učenim 

 članom hrv. vlade, te ga je liepo zamolio, da bi na svoj način 

 nastojao oko njekoga posla, koji bi nam omogudio i pospješio izda- 

 vanje glasila.* 



Što nismo došle s tim uspjeli, ima veoma važnih razloga. Prije 

 svega ne valja nikada s uma smetnuti, da su prirodne znanosti u nas 

 najmanje uvažene i cienjene , a to samo zato , što su se baš ove 

 znanosti kod svih naroda istom u novije doba stale bolje njegovati, 

 a po tom su i kod nas jedva dva decenija prošla, što smo se na 

 tom polju počeli gibati. Drugi je razlog bio, što je nas bilo premalo 

 radnika; no to danas više ne stoji. Evo što sam još lani pisao: 



,,Mi imamo danas, ako ne dosta, to ipak toliko vrstnih sila, 

 da bi časopis hrvatskih prirodopisaca mogao veoma liepo uspievati. 

 Eno profesora prirodnih nauka na sveučilištu, eno članova akademije 

 znanosti. Eno razprava, što smo ih naveli od BaraČa, Canida i drugih. 

 Eno dra. Cara, Erjavca, Jurinca, Katurida, Kolombatovida, Korlevida, 

 Medida , Rossia , Šebišanovida , Trstenjaka itd., koji nam jamče za 

 obstanak lista, t. j. da bi književne gradje bilo dosta, možda i više, 

 nego što je n. pr. može imati „Viestnik hrvatskoga arkeologičkoga 

 družtva", jer i u nas ima više prirodopisaca, nego starinara od 

 struke. " 



Tredi pako razlog i zaprieka stoji još i danas. — Nema dvojbe, 

 da de se svi hrvatski prirodoslovci složiti, te da de rado svi bez 

 razlike sve svoje sile u to uložiti, ali odkuda nam sredstva za tisak 

 a svakako i za slike, a sve bez ičije podpore? Koliko možemo računati 

 na podporu neprirodoslovaca ? Ta nema inteligentna Hrvata, napose 

 u Zagrebu, koji nije često iz pukoga patriotizma član raznih naših 

 literarnih zavoda i predbrojnik strukovnih časopisa, član mnogih 

 naših đružtava ili prinosnik za sgrade kazališta, „Sokola", „Kola" 



* Radi se naime o premještenju entomologa Koiievića iz Ricke u Zagreb, 

 pošto je to vruća želja samoga profesora, koji je spreman posvetiti sve 

 svoje sile ne samo zavodu, kamo će biti dudieljen, nogo i nar. muzeju i 

 mladomu našemu družtvu, kojemu silno treba sila, koje mogu i hoće stvar 

 našu podupirati. Ova bi se prilika mogla pako s druge strane upotrebiti, 

 da se na riečkoj gimnaziji namjesti stručnjak, koji bi bolje znao pomorsku 

 faunu. Posvuda se nastoji, da prikladni ljudi zauzimlju onakova mjesta, koja 

 bolje odgovaraju njihovoj individualnosti; nu kod nas kao da i u tom odlu- 

 čuje puki birokratizam. 



