27 



5. Nadalje uvršdivat de se bioložke i nekroložke crtice o zaslu- 

 žnih prirodnjacih. 



6. Dalja će rubrika zapremati sitne viesti razna sadržaja, oso- 

 bito novijih obretih, izumcih i iznašašdih naše struke. Bit de 

 dakle njeka vrst listka. 



Sve de se to pisati hrvatski. Tudji de jezici rabiti: 



7. Za strogo specijalne razprave, za koje u nas ima veoma malo, 

 ili često upravo nema drugoga stručnika do samoga pisca, a po tom 

 nema ni čitatelja, dok su nasuprot onakove razprave od vede vrie- 

 dnosti za vanjski učeni sviet. 



8. Služit demo se napokon tudjimi jezici, da upoznamo tudje 

 stručnike s radnjami matematičko-prirodoslovnoga razreda jugosla- 

 venske akademije, školskih programa, ko što i samoga našega glasila, 

 itd., koje de se shodno priobdivati u prievodu ili izvadku. 



U savezu sa evo sada navedenim tredim brojem ovoga programa, 

 i pošto je prejasni kraljevid Kudolfo nedavno pisao svoje lovne crte 

 zadnjem svom lovu po Fruškoj Gori, izdane u jednom magjar- 

 skom literarnom časopisu, a prejasni gosp. nadvojvoda Josip dva 

 članka o pokusih aklimati/acije bilja na Rieci od god. 1881. do god. 

 1885. , i posljedicah neobično stroge zime na Rieci , obratio sam 

 se kao urednik „Glasnika" na spomenutu visoku gospodu sa smier- 

 nom molbom, da bi dozvolili navedene članke priobditi u hrvatskom 

 prievodu u našem organu. Smatrao sam to za patriotičnu dužnost, 

 pošto se jedna ko i druga stvar tiče faune i flore naše domovine. 

 Prvom poštom stigla je dozvola prejasnoga kraljevida, a prejasni nad- 

 vojvoda Josip počastio je naše mlado društvo vrlo laskavim vlasto- 

 ručnim hrvatskim pismom, te izjavio, da de s veseljem gledati prievod 

 svojih članaka na hrvatski jezik, nu da mi je ponajprije tražiti dozvolu 

 dra. Augusta Kanitza, profesora na sveučilištu u Kološvaru, kao 

 urednika i vlastnika magjarskoga botaničkoga časopisa. Ja sam to 

 učinio i podjedno zamolio profesora za izmjenu publikacija. Ne samo, 

 što je profesor Kanitz to rado dozvolio, nego je poslao odmah družtvu 

 sve dosele izdane godišnjake spomenutoga časopisa i druge vede bota- 

 ničke razprave. Prievod prvoga članka povjerio sam članu ravnateljstva 

 A. Pichleru, a druga dva knjižničaru družtva A. Heinzu, koji su uz 

 pripomod prijatelja, vještih magjarskomu jeziku, preveli te radnje, da 

 budu ures prve ove naše knjige. 



