31 



nje ođkiđa. Segne li lopatom dublje, nov mu se sviet pred očima 

 pokaže: vidi životinje i biline, kojih danas ne ima na zemlji, vidi 

 slojeve zemaljske sačinjene od drugih tvari, nego je današnje tlo, po 

 kojem hoda, 



U zraku opet ono komešanje bez kraja i konca; oblaci dolaze 

 i odlaze ; vjetri se i vihori silni uzdižu nosed smrt i propast čovjeku 

 slabidu, gromovi se ore, munje se kriese, a cieli se potoci vode spu- 

 štaju na postojbinu mu. Kazčisti li se zrak, eno mu se nad glavom 

 razapeo neizmjerni plavi svod nebeski sa suncem — tim izvorom 

 života — po danu, a bezbrojnim stadom sjajnih zviezdica na noénom 

 nebu. Pa i te luči ne miruju! Tiho i uztrajno, a sasma neodvisno 

 od naše volje, kruže po neizmjernom svemiru i zapanjen staneš, pak 

 se pitaš : za što je sve to ? Od kuda je sve to ? Sto de od svega 

 toga biti? 



Evo širokoga polja prirodnoj nauci. Ne samo što znamo o mrtvoj 

 i živoj prirodi, njezinih proizvodih, učincih i zakonih nego i pojmljen 

 uvod u jedino valjanu metodu, koja de ovo znanje razširiti, i takodjer 

 pojmljenu porabu ove prirodne spoznaje u svrhe tehničke, brodarstva, 

 liečničtva itd., dakle sistematično svladavanje i izrabljivanje prirode 

 od strane čovjeka, da sebi mod blagostanje i užitak poveda — sve 

 je to, po riečih Du Bois Reymonda, — prirodna nauka.* Nu kako 

 su predmeti te ogromne znanosti raznolični, razdielila se ona u mnogo 

 grana. Ali kao što isto korienje cielo stablo hrani, tako je i ciela 

 prirodna znanost jedan život: odkini mu ovu ili onu granu, okržlja- 

 viti de struk, a poginuti de grana. Sa višeg, jedinstvenog gledišta 

 treba dakle da razmatramo sve grane prirodne znanosti, jedna drugu 

 popunjuje, jedna drugoj pomaže, kao što je to liepo pakazao Hum- 

 boldt u svom „Kosmos-u".- 



Tu je najprije čovjek. Koliko ti pitanja sune glavom, kad spo- 

 meneš ime svoga plemena? Kako mu se razvija tielo? Kako duh? 

 A kako opet djeluje duh na tielo i obratno? Iz ovoga medjusobnoga 

 uticaja opet niče cio niz pojava u životu i pojedinca i cielih naroda, 

 a to je prostrano polje, smijemo li redi, prve grane prirodne zna- 

 nosti antropologije. 



Uz čovjeka živu na kori zemaljskoj životinje i biline. Tko bi ih 

 sve prebrojio i opisao? A ipak je to prva potreba živa čovjeka, da 

 žive stvorove oko sebe upozna, opiše i u svoju korist upotriebi. Evo 

 ved prve zadade zoologiji i botanici, al ne jedine i najvede. I 

 taj se živi sviet mienja, razvija te i opet pogine. Je li uviek bio 



