32 



ovakav, kakav je danas, ili se je tečajem vjekova razvijao i po kojih 

 zakonihr* Kopanje na kori zemaljskoj odlučno ti potvrdjnje, da se 

 je ovaj organički sviet i sbilja u velike pretvarao, dok je današnji 

 oblik poprimio ; ostanci prijašnih generacija počivaju još danas u toj 

 kori, za to te evo pred novom zadadom, da protražiš umno i razbo- 

 rito zemaljsku koru, evo te na liepom polju paleontologije i geo- 

 logije. Nu htijudi proučavati prošle periode naše postojbine, odmah 

 ćeš osjetiti potrebu, da joj upoznaš što bolje današnji oblik, današnje 

 tvorbe, pak te evo opet u fizičnoj geografiji i mineralogiji 

 Vidiš jasno, da je velika razlika izmedju današnje zemlje i zemlje 

 od negda, pa se moraš pitati od kuda te promjene, koji su im bili 

 uzroci i po kojih su ih zakonih izveli? Evo te na polju fizike u 

 širem smislu ove rieči, na polju znanosti o prirodnih sila /tax' è^opiv. 



Ali ne vidiš im djelovanja samo na tvarih zemaljske kore iste; 

 prirodne sile i po istih stalnih zakonih djeluju u zraku i na nebu ; 

 pojavi u zraku, na prvi mah čudni i neredoviti, predmetom su mete o- 

 rologiji, a pojavi na nebu, jednako veličanstveni i zagonetni, obu- 

 hvaćaju polje divne astronomije. Napokon čovjeku nije jošte dosta 

 bilo nego se i na to dao, da iztraži sućnu sastavinu tvari ; nije imao 

 mira dok nije saznao iz kakovih su počela sastavljene ustrojne i neu- 

 strojne tvari i time dospio na polje kemije. 



Evo velikoga stabla prirodne znanosti. Danas je kršno i krepko; 

 pojedine mu se grane već pružaju, rekao bi, do granica, koje ogra- 

 ničeni um ljudski dosegnuti može. Nu nije bilo uviek takovo. Iz sitnih 

 i neznatnih početaka razvijalo se je tečajem vjekova vrlo nejednako 

 prema tlu, na kojem je rastlo. Bacimo pogled u tu prošlost, ona če 

 nam najbolje stvoriti vidik u budućnost. 



II. 



U nagonu kauzaliteta nadjosmo zametak prirodnoj nauci. Odviše 

 bi nas daleko odvelo pitanje, odkuda je taj nagon u čovjeku. Recimo 

 odmah : jedni ga drže urodjenim svojstvom čovjeka, a drugi ga oso- 

 bito Joh. Müller, izvadjaju iz temeljnoga svojstva čovječje naravi, 

 da teži svaku stvar s obćenitijega stanovišta promatrati.'* Bilo ovako 

 ili onako, svakako nam je smatrati malu riečcu: za što? prvim iz- 

 vorom današnjemu poznavanju prirode. Nu kao što će se malo diete 

 s najneznatnijim odgovorom zadovoljiti na to pitanje, tako se je i 

 čovjek u svom djetinstvu sa najsitnijim, makar i sasma prividnim 

 razlogom zadovoljio ; razlogom tako neumjestnim, da bi skoro o tom 



