35 



teizam. Čovjek se je povratio sam u se — prava opreka prijašnjemu 

 razkošnomu životu u rimskoj državi. Tielo i sav izvanjski sviet morao 

 je uzmaknuti pred duševnim životom. Uz ove je nazore i prirodna 

 nauka mnogo trpila ; ne samo , da se nije valjano motrenje dalje 

 razvilo, nego baš protivno, svi su se najvedi dusi ove periode tomu 

 uklanjali, trošeć sve svoje umne sile na razpravljanje vrhunaravnih 

 pitanja. I nasta žalostno vrieme, gluha nod za prirodnu znanost, 

 koja je sve do preporoda klasickih nauka potrajala. Jedan put samo 

 sievnuo je u toj nodi meteor : Arapi, baštinici učenosti grčke i aleksan- 

 drinske, pregoše, da razviju dalje stare nauke prirodoslovne; ali samo 

 za čas: izgubivši političku samostalnost, izčeznula je i njihova kul- 

 tura. Sjeme je ipak ostalo. Doticaj Arapa sa zapadnimi narodi upo- 

 znao je ove direktnim putem sa cielim prirodoslovnim znanjem starih 

 klasickih naroda i sa napredkom pod rukami Arapa samih 



Probudjeni u isto vrieme humanizam i podpuno razvijena i u 

 narodih oživjela ideja kršdanstva probudiše prirodne znanosti na 

 nov život 



Dà kršdanstvo, u prvom početku svom velika zaprieka razvijanju 

 prirodne znanosti, postalo je ipak glavnom polugom za veliki okret 

 u poznavanju prirode, koji se je tečajem 17. i početkom 18 stoljeda 

 dogodio. Prvi je na to upozorio Emil Du Bois Revmond, koga u obde 

 moramo ubrojiti u prve današnje pisce na polju prirodnoga pojimanja, 

 jednoga u onom malom broju velikih ljudi, koji se gdje kada znade 

 stresti strukovnoga naučnoga rada, pa oko baci na šire prirodno polje. 



Ideja jednoga i bezuvjetnoga Boga, koji uza se drugih bogova 

 ne trpi, priučila je tečajem vjekova ljude na misao, da je svagdje 

 uzrok stvari samo jedan, dočim je nerazvijenomu nagonu kauzaliteta 

 u starih naroda ved dosta bilo, kad su o uzrocih kojega pojava po- 

 stavili liepo izmišljeno i rado slušano mnienje, a iztraživanje se je 

 ograničilo na ugodno razpravljanje o tom , što je ovaj čas naj- 

 vjerovatnije.'** 



Ako se i ne možemo s tim sudom o radu starih podpunoma slo- 

 žiti , navlastito ne , u koliko se tiče škole Aristotelove , ako ga ved 

 dopustimo za školu Platonovu, ipak je u glavnom tim izrečena velika 

 istina, koja je u opreci sa mnogimi protivnimi tvrdnjami 



Svakako je u toj epohi prirodne znanosti najčudnovatiji pojav 

 taj, da su se probudjeni dusi toga vremena stali opirati naukam 

 Stagirskoga filozofa, docira su u svih ostalih granah ljudskoga znanja 

 i umienja upravo oduševljeno stali naslieđovati stare grčke uzore. 



