3è 



savršenijimi prestala ; ona im je organizaciju postupno razvijala. Kako 

 su se životinje razširile po svih krajevih zemlje, gdje se još može 

 stanovati, primala je svaka, uplivom okolnosti u kojih je živjela, 

 svoje osobite običaje i one promjene u njihovom liku, koje danas 

 opažamo." Lamarck upozoruje u svojoj , Philosophie zoologique" na 

 nerazriešive potežkoce, s kojimi se sudaramo dopuštajuć prvi mogudi 

 slučaj , pa se odlučno izrazuje za — descendenciju živih stvorova. 

 — Nu koji su motivi ovakovu pretvaranju vrsti? 



Lamarck uzimlje dva: nasliedstvo i prilagodjivanje. Upliv vanj- 

 skih uvjeta na eksistenciju takodjer dobro već poznaje , a osobito 

 naglašuje priučenu porabu ili neporabu organa, koja vrst mienja. I 

 tako se je sve viša organizacija razvijala. Nu sam je Lamarck osjetio 

 da mu njegova dva principa za tumačenje toga razvitka ne dostaju, 

 pak je kao treći motiv uzeo „silu života", koja da organizaciju živih 

 stvorova sve više zamršuje. Nauci je njegovoj manjkala potvrda i 

 dokaz nepobitan iz anala prirodne nauke. Za to je ova nauka u 

 brzo propala, ali ne da ostane zakopana u prašini folianta, nego da 

 uzkrsne pomladjena i ojačana g. 1859. '^e je godine sviet ugledalo 

 djelo Charles Darwin-a: „On the origin of species by means of 

 natural selection, or the preservation of favoured races in the struggle 

 for life." Dodav obim principom Lamarcka još treći „borbu za 

 obstanak", razvija on u tom djelu sliku o živovanju i postepenom 

 razvijanju organskoga života, kojoj ćeš badava premca tražiti. Čovjek 

 sbilja ne zna , čemu da se više čudi u tom djelu ; bi li se divio 

 obsežnomu znanju, koje obuhvaća sve grane prirodne znanosti, ili 

 željeznoj marljivosti, koja je punih dvadeset godina fakta sakupljala 

 i u jedinstvena ih načela redala, ili opet čednosti, savršenoj umjet- 

 nosti prirodoslovnoga motrenja i sretnom eksperimentatoru, ili pak 

 množini novih misli, koje se nikad ne udaljuju od stroge vlastite 

 kritike, koja ih niže na nepobitna fakta. 



I ovim je djelom obilježeno vrieme najznamenitijega napredka 

 u shvaćanju organske prirode. Danas već nisu organski stvorovi tu, da 

 nas svojom raznolikosti i ljepotom nasladjuju. Svaki i najsitniji organ 

 ima svoju svrhu i sjajno perje na ptici i crtnja na koži životinjskoj 

 i boja perja i dlake. Svi su se naši nazori o organskom svietu u 

 jedan mah radikalno promienili. Bijaše to udarac, kakova poviest 

 znanosti do onda ne oćuti; tako dugo pripravljen, a ipak tako iz 

 nenada ; tako mirno zamahnut , a ipak tako snažno pogadjajuć ; po 



