41 



nove discipline postaju, pa ne ima sumnje, da de se i ova hipoteza, 

 koja danas u prirodnjačkom svietii više protivnika ne ima, još i dalje 

 razvijati i usavršiti. Nu zapitati ćemo se pravom, kako to dolazi, 

 da je ideja Darwinova o razvijanju vrsti tako brzo prodrla, a ista 

 ta ideja tek 50 godina prije izražena, odmah zaboravljena? Odgo- 

 varaju nam na to pitanje odkrića učinjena medju tim u drugih granah 

 prirodne znanosti. Dva su čovjeka Theodor Schwann (1810 — 1882) 

 i Schieiden, prvi na polju životinjskom a drugi na polju Mlinskom 

 sazidali teoriju stanica i tim reformovali ukupnu biologiju. Jednaka 

 je gradnja svih bilina već poznata bila; Robert Brown je odkrio zrno 

 u stanici a Schleiden je dokazao, da se ono nalazi u svakoj mladoj 

 bilinskoj stanici. Schleiden priobdi svoje rezultate Schwannu ustmeno, 

 a ovaj preseneden sličnošču tvorba u bilini s onimi, koje je on ved 

 davno našao u životinjskom tielu, konstatovao je, da su elementarni 

 organi u bilini i životinji podpuno jednaki, i pokušao na temelju 

 novih opažanja tumačiti, kako organizam raste i tim suzbije us- 

 pješno mističnu silu života. Prem se je ova teorija danas ved dalje 

 razvila, te je protoplasma zadnji kamečak, iz kojega se gradi orga- 

 ničko bide, ipak ostaje istinom, da su najniži stvorovi pojedine stanice, 

 a svi se ostali sve do čovjeka iz jedne stanice razvijaju i od istih 

 elementarnih organa sastavljaju. Tim što je dokazano, da su životinje 

 i biline iz stanica sagradjene, učinjen je dobar korak napred i ovdje 

 leži prva predranja za hipotezu descendencije. Biline se i životinje 

 smatraju od sele sa jedinstvenoga gledišta. 



Drugi je važan napredak bio, što je Bär osnovao posebnu disci- 

 plinu razvitku organizama: porednu embriologiju. On je dokazao 

 veliku istinu, da više životinje prolaze u svom razvitku sve faze, u 

 kojih niže čitav svoj viek ostaju. 



A napokon se je i paleontologija medju tim razvila. Iztraživanja 

 Cuviera podigla su ovu granu do znanstvene vriednosti, i ona u savezu 

 sa Charlesa Lyell-a reformacijom geologije, koja takodjer u ovo vrieme 

 pada, sagradili su stalan temelj, na kojem se je teorija descendencije 

 mogla dalje razvijati. Ovdje je mjesto, da se ovih odkrida dotaknemo. 



Kopajud nešto dublje u zemlju nalazimo sasvim stalan razpored 

 slojeva ; osobito to pokazuju artežki zdenci i rudokopni hodnici ; Lyell 

 u svojih „Principles of Geology" (1830) položio je temelj geologiji 

 kao posebnoj znanstvenoj disciplini. Njegova je trajna zasluga, da je 

 dokazao, kako su sile, koje danas još mienjaju lice zemlje, dostatne, 

 da izvedu pojave, koje na zemaljskoj kori poznajemo, ako im samo 



