43 



e kao eksotična zabava. Sjajnimi iztraživanji Cuvier-a, koji se je 

 prvi zauzeo za najviše zanemareni dio viših životinja i odkrio cielu 

 množinu velil.ih rezultata, što nam ih nauka propalih organičkih 

 svjetova pruža, dovinula se do samostalne znanstvene discipline — 

 jedna od najraladjih u kolu svojih posestrima. Od onda se je sve 

 više u dvostrukom smjeru razvijala. 



S jedne ju strane rabi geolog za razpoznavanje i poredjivanje 

 zemaljskih slojeva. Nu geologu je svejedno, da li je stvor, čije je 

 ostanke u kojem sloju našao, puž ili školjka ili polip ili morska 

 zviezda ; njemu je samo do toga, da li je nadjena životinja istovjetna 

 s drugom, koju je našao, ili je pak izmedju nje i one druge speci- 

 fične razlike. U prvom slučaju zaključuje, da su slojevi isti, a u 

 drugom, da su različiti. Nu još cio niz drugih zaključaka stvara 

 identitet ili razlika stvorova našastih u slojevih. 



Nije naša, da ih dalje sliedimo. Jasno je ipak, da je stvor u 

 sloju jedan od najvažnijih dokumenata, navlastito da odluči o starosti 

 sloja. Tako je Al. Humboldt početkom ovoga vieka sakupio malu 

 sbirku okamina u visokih dolinah Cordillera a 38 g. kašnje dokazao 

 je L. Buch iz ovih ostanaka u glasovitoj svojoj radnji o Cordillerah 

 da vapnenac pripada formaciji krede. 



Okamine su dakle, kako G. Mantell liepo reče ,mangure stva- 

 ranja". Što je mangura historiku, koji prošlost naroda protražuje, 

 to je geologu okamina. Nu kao što je historiku svejedno kakova 

 je, zlatna ili mjedena ili bakrena, tako je i geologu svejedno, kakova 

 je dotična okamina. 



S druge se je strane opet paleontologija razvijala pod rukami 

 izkušanih anatoma i prirodnjaka kao samostalna disciplina, ili, ako 

 hodemo, kao razširena zoologija i botanika. Nije joj ovdje svrha bila, 

 da traži specifične razlike izmedju vrsti, nego baš protivno: iz osta- 

 naka hode da konstruira cio individium; hode da uzpostavi vrsti 

 onih životinja, da sve što u jednu vrst spada, prikupi i napokon sa 

 današnjirai vrstmi poredi. Ovakovo iztraživanje biti de uspješno dakako 

 samo u rukuh izkušanih poznavaoca sadanje organizacije živina i 

 bilina i ovi su ju baš podigli do tolike visine, da je kašnje odlučno 

 djelovala na razvitak zoologije i botanike. Njezini su rezultati upravo 

 pripravili tlo velikoj reformaciji Darwinovoj. Predaleko bi nas vodilo, 

 kad bi sve to htjeli nabrajati; ponajglavnije su svakako sliedede 

 stečevine : 



