48 



oblike zemaljske kore, pa ili lokalizuje t. j. tvaži njihovu razdiobu 

 na zemlji. I ona je dakle nuždna karika u lancu prirodnih nauka. 

 Ona utire pute geologiji i svaki napredak u fizičnoj geografiji raz- 

 širuje nara i znanje o poviesti zemlje. Bez nje ni koraka u labirintu 

 prošlih vremena. 



Pa ipak gdje smo i danas u poznavanju našega planeta? — 

 Istina od homerskog znanja o zemlji do današnjega velik je put. Nu 

 i danas još moramo redi, da još za stalno ne znamo pravoga oblika 

 zeinlje. Nije kruglja, nije ni elipsoid, nego je posebne vrsti tielo, 

 geoid,'" komu tek treba da nadjemo pravi oblik. Ali još ne poznamo 

 točno ni čvrstoga tla na zemlji, kamo li morskoga. Dokaz su tomu 

 silne i mnogobrojne ekspedicije prama sjevernomu polu, put Afrike, 

 i po arhipelagu Velikoga ili Tihoga oceana. Nu i druga strana fizične 

 geografije, koja po mnienju genijalnoga Engleza Cl. Markhama („On 

 the Geography with reference to the other sciences"), izpituje pro- 

 mjene nastale na kori zemaljskoj u historijsko doba još je uviek puna 

 velikih problema, ako i moramo reći, da je u ovom kratkom vremenu 

 več mnogi važan rezultat našla. Poznajemo već točno gibanje mora 

 i upliv toga gibanja na kopno ; poznajemo i upliv zraka na odnošaje 

 zemaljske; proučili smo bar pojave podzemnih vatrenih sila, ako im 

 još i neznamo pravoga uzroka; u novije smo pače vrieme nedvojbeno 

 saznali, da se tlo zemlje na jednih mjestih neprestano, ali polahko, 

 iz vode uzdiže, a na drugih opet spušta. Skandinavski se poluotok, 

 Spitzbergi, Sibirska obala. Škotska i grofovija Wales nedvojbeno iz 

 vode uzdižu, a isto tako i obale sredozemnog mora. Naprotiv se opet 

 obale Holandije, Pruske i Schleswiga polahko spuštaju. Na zapadnoj 

 se polutci isti pojavi pokazuju: obale Chile-a i Peru-a se dižu a 

 obale La Plate i Brazila padaju. Najveće je svakako odkriće, da se 

 u tihom oceanu tlo pod površinu morsku spušta, gdje su već u 

 historijsko vrieme propali cieli otoci sa bujnom vegetacijom. Svjedok 

 su tomu gradnje polypa a i tu se opet sastajemo na kraju našega 

 razmatranja sa velikim umom Darwina, koji je iz marljiva studija 

 ovih stvorova izveo svoju glasovitu hipotezu o postanku koraljnih 

 otoka. '^^ Još više! Ono se padanje i dizanje tla periodično mionja. 

 Skandinavija, koja se ovaj čas diže, spuštala se je u ledeno doba. 

 Tako su chilenski Andi, koji se danas dižu, prije 2500 met. duboko 

 propali bili. Kontinenti se dakle dižu i spuštaju poput grudi, koje 

 dišu. Giblju se u dugili valovih , nalik valovom oceana. — Pa ipak 

 su to sve početci u poznavanju pojava, koji se danas na zemlji sbivaju, 



