56 



da se u svakom kemijskom spoju ove dvie česti privlače, a tim se je 

 načinom moglo raztumačiti i kemijsko srodstvo. 



Pravi su temelj dobili ovi nazori tek atomističnom teorijom, tim 

 fundamentalnim nazorom današnje kemije, ali ne samo kemije nego 

 ciele prirodne znanosti. Ako je i istina da joj se tragovi gube u 

 starom vieku , mora se ipak priznati , da je u fiziku uvedena tek 

 polovicom prošloga vieka od slavnoga Hrvata Rugjera Boškovića,^^ a 

 u kemiju početkom ovoga vieka od Daltona. Temeljne su joj istine 

 kemijske otvorile vrata. Elementi se spajaju samo po stanovitih 

 omjerih težine i ako je više takovih omjera, oni su najmanji više- 

 kratnici najjednostavnijega omjera. To su temelji atomistične teorije 

 materije, po kojoj držimo, da se materija ne da u neizmjernost dieliti, 

 da je ona nasuprot cio sviet nigda ne vidjenih ali i ne dieljivih 

 čestica, koje ipak imadu njeki objem i stalnu težinu. Te su čestice 

 atomi. Kod istoga su elementa identični, ali od jednoga elementa 

 do drugoga mienjaju i relativnu težinu a može da i oblik. Srodstvo 

 ih kemijsko stane gibati i atomi se raedjusobno primiču i spoje. 

 Zakon o nepromjenljivih omjerih spojeva izišao je neposrednom po- 

 sljedicom ovoga nazora a i svi su se drugi kemijski pojavi dali točno 

 raztumačiti. 



Ova teorija u savezu sa neoborivom činjenicom substitucije 

 kemijskih elemenata urodila je već danas preobilnim plodom i može 

 da najvećom istinom ovoga vieka. Iz ugljika i vodika znademo sasta- 

 viti acetylen , iz ovoga benzol , iz ovoga karbolnu kiselinu, benzoe- 

 kiselinu , silycil-kiselinu , iz njihovih elemenata sastavljamo alkohol, 

 octnu kiselinu, itd. pače i sastavljeni molekul alizarina i indiga zna- 

 demo u laboratoriju iz njihovih elemenata sastaviti. Ne obaziruć se 

 na silnu praktičnu korist, koja je od ove vrsti odkrića potekla, 

 pokazala je ovdje kemija, da se velika većina tako zvanih organskih 

 tjelesa dade korak po korak u laboratoriju sagraditi — samih tjelesa, 

 za koja se je prije činilo, da samo živa priroda imade privilegij 

 sastavljati ih iz elemenata. Tim je metatizični pojam „životne sile", 

 koji se je trajno u prirodnu znanost uvukao bio , za na viek iz nje 

 odstranjen, i danas stoji neoboriva istina, da u živoj prirodi djeluju 

 isti zakoni , koje smo našli u mrtvoj , da se produkti bilinskoga i 

 životinjskoga tiela mogu sastaviti i izvan žive radionice. 



A upitaš li opet atomistiČnu teoriju, koji su ti zakoni, po kojih 

 anorganska priroda radi, odgovor je: gibanje i ravnotežje atoma i 

 molekula. Sto je dakle drugo glavni cilj kemije, nego razviti podpunu 



