57 



statiku i dinamiku atoma, naći zakone, po kojih postaje ravnotežje 

 ili gibanje atoma ? Ovo je pravi i zadnji cilj današnje kemije , od 

 koga smo doduše još vrlo, vrlo daleko, al i to je ved velik napredak, 

 da si možemo jasan cilj predočiti. Izmedju današnje kemije i ovoga 

 cilja još je velika množina problema, koje valja riešiti, kao što n. 

 pr. pitanje o različitosti elemenata, i drugo još važnije, kojim putem 

 priroda u svojih organskih stvorovih gradi spojeve, što ih mi danas 

 do duše možemo sagraditi, ali sigurno na velikih stranputicah , ako 

 ih sravnim sa jednostavnim putem , kojim priroda običaje udarati 

 kod svih svojih gradnja. 1 ovako, zadnji cilj pred očima, hrli napried 

 ova mlada grana upravo orijaškim korakom. Uz put ubire plodove 

 svojega truda, pak ih pune pregršti siplje čovječjemu rodu u krilo 

 te se danas može o njoj punim pravom redi, da „nebrojenimi niti 

 oplic'e sav rad čovječanski, da mu pomaže napredku i snazi, da mu 

 se trsi oko udobnosti pače luksusa".'*^ Približujud se svomu cilju, vrada 

 se i natrag u krilo iz kojega je pošla - u krilo fizike, gdje su 

 takođjer na prvom mjestu pojavi gibanja, o koje nam oko najprije 

 zapinje. 



Kako su pojavi gibanja baš jedini, koje čovjek može podpuno, 

 opisati, jer mu može elemente : prostor i vrieme osjedali neposredno 

 uhvatiti dakle i mjeriti, lahko demo pojmiti, za što se je ved u 

 prošlom vieku poznavanje ovih pojava dovinulo do velike visine u 

 onako kratko vrieme, kao što je ono izmedju Galileja i Newtona, 

 ali de nam ujedno i jasna biti težnja fizike, da i druge pojave u 

 prirodi svede na pojave gibanja, ako ne cielih masa, bar pojedinih 

 čestica njezinih, atoma i molekula. Nu baš u ovoj težnji opet na- 

 lazimo jedan od najvedih napredaka u poznavanju prirodnih pojava 

 tečajem našega vieka. 



Ne juri više duh čovjeka za nedostiživimi idejali, kao negda 

 u vremena grčkih filozofa; ne traži on više zadnjega uzroka svemu, 

 što je tu ; ne pita se više od kuda je materija, što je po cielom 

 svemiru razasijana. U mnogo se je uže granice stegla njegova težnja 

 u poznavanju prirodnih pojava. Materiju smatra zadanom, a traži 

 još samo, što je sila, koja materiju giba; i ako mu je mogude, da pojav 

 svede na gibanje i da nadje zakone toga gibanja, on je nagonu kau- 

 zaliteta zadovoljio. 



Pa tako i sbilja vidimo, da se ved u prošlom vieku počima 

 tumačiti zvuk kao gibanje, koje se zrakom širi od čestice do čestice. 

 U prvoj polovici našega vieka vidimo opet, da je radnjami Fresnela 



