58 



mah predobio nazor, da je i svjetlo neka vrst titranja, nazor, koji 

 se je medju tim mnogobrojnimi obreti toliko utvrdio, da je danas 

 neoborivo dokazan. 



Nil tek god. 1842. kada je Robert Mayer, praktični liečnik u 

 Heilbronnu odkrio, da se toplina dade pretvoriti u mehaničnu radnju 

 i obratno, kada je on dokazao, da padanju neke težine iz visine od 

 circa 365"/ odgovara grijanje jednake težine vode od 0^ do l"Cel- 

 siusa, od toga dana počela je nova epoha u razmatranju pojava gi- 

 banja napose, a prirodnih pojava u obde.^'' 



Iz ovoga je odkrića niko novi pojam — presretan pojam — 

 do tada maglovite rieči , prirodna sila". Mogu li na ime toplinu pre- 

 tvoriti u padanje neke mase i obratno padanje u sasma izvjestnu 

 množinu topline, očevidan je zaključak, da je ona „prirodna sila", 

 koju zovemo toplina, ništa drugo, nego „gibanje neke stanovite mase". 



Tim je izrečeno, da je uzrok pojavom topline mehanička sila, 

 koja se prikazuje ili u ravnotežju ili pak u gibanju nekoga mediuma. 



Ako se već ovim odkričem stvara mehaničkim principom veliko 

 i novo polje, kud je i kamo vede to polje, ako dalje podjemo, pa 

 nadjemo, da su mehaničke sile uzrok i drugih prirodnih pojava n. pr. zvuka 

 i svjetla ; da su pače uzrokom i svih prirodnih pojava, što ih god 

 do sada poznajemo. Sva je priroda svedena na mehaničku silu t. j. 

 gibanje neke mase u nekom prostoru. Svi prirodni pojavi nisu ništa 

 no velika igra, neprestano komešanje čestica, iz kojih su tjelesa 

 sastavljena. 



Ako i nije kod svih prirodnih sila još dokazano, da su sbilja 

 gibanje, ako ih je još nekoliko, o kojih još ni neznamo kakovo bi 

 gibanje mogle biti, kamo li da bi mu snagu znali izmjeriti, ipak 

 uvidjamo, da moraju biti gibanje. Ovamo spadaju osobito magneti- 

 zam i elektriciteta, elasticiteta i kohezija 



Toplina je vrst gibanja, koje si predstavljamo ili kao titranje 

 materijalnih atoma ili pak čestica etera, toga elastičnoga, nestlači- 

 voga i netežkoga Huida, koji izpunjuje sav svemir i kroz svako naj- 

 gušće tielo prodire — mogao bi redi : materija i atomi joj plivaju 

 u moru etera. Po tom moru lete zviezde svojimi putovi ; nu posred 

 istoga mora opisuju i atomi tjelesa svoje sitne puteve. Taj eter, 

 brzi telai topline i svjetla, nosi im trakove po cielom svemiru, i 

 koliko gubi od snage svoga titranja, kad udje u hladno tielo, isto 

 toliko daje atomom tiela, pomnožav im snagu titranja; koliko mu 

 pak snaga titranja poraste, kad dodje do toplijega tiela, koje se 



