5d 



hladi, toliko odiizimlje atomom, umanjujud im energiju titranja Pa 

 tako lete svjetlo i toplina od jednoga tiela u svemiru do drugoga : 

 izvor im je u materiji tiela, u nju se opet vraća. 



Nu ova izmjena sila izmedju etera i atoma ne mora se baš 

 pokazati kao toplina i svjetlo. Materija ih može i sačuvati i gomi- 

 lati, pa u drugom obliku pokazati na pr. kao kemijsko srodstvo ili 

 kao elektricitetu ili se napokon može pretvoriti i u pravo dinamično 

 gibanje. Ove su nagomilane sile uzrok raznom spajanju materije, 

 one raztvaraju ugljičnu kiselinu i vodenu paru u najsitnijih organih 

 biline. Sila svjetla, potekavša sa sunca, pretvorila se je u kemijsko 

 srodstvo izmedju produkata biline, koji se u stanicah tvore i go- 

 milaju. Tim načinom nagomilana sila opet se na novo rabi, kad 

 izgori organski spoj. Kad su se gorivi elementi napojili kisika iz 

 zraka, pa se nekim načinom kemijsko srodstvo izgubilo, eno ga, gdje 

 se opet javlja kao toplina i svjetlo i elektriciteta. Drvo, što gori, 

 i ugljen, što oksiduje, daje iskre i plamen ; kov, što raztvara kise- 

 linu, ugrije ju ili pak daje uz povoljne uvjete galvansku struju. 

 Drugda se opet izravna razlika u toplini pretvara u električnu struju. 

 Nu još više ! Isto se titranje atoma može pretvoriti u gibanje masa. 

 ugriješ li željezan štap, razteže se silom, koje ničim ne ćeš obu- 

 staviti : dio se topline potroši, da molekule željeza razmakne. Ugriješ 

 li plin, on se razteže i jedan se dio topline opet potrošio na dosta 

 veliku mehaničnu radnju. Kuda ne stane topline, koju uvadjaš u 

 tielo , kad ga tališ ili kad vrije , a vidiš, da mu temperatura ni 

 najmanje ne raste? Ona se sva troši i pretvara u mehaničnu radnju, 

 koja molekule razmiče, razstavlja i dok ta radnja nije svršena, ne 

 može temperatura tiela rasti. 



Pa tako se je uslied odkrića Mayerova sve polahko provela 

 ciela revolucija u naših nazorih o svietu prirodnih pojava. Sve što 

 se u prirodi zbiva — ne izuzev ni pojave života — hoćemo , da 

 pretvorimo u gibanje atoma i molekula jedne jedine materije, koja 

 cio svemir izpunjuje — sve je samo mehanika. Gdje su filozofi starih 

 vremena gledali djelovanje četiriju elemenata, gdje su prošli vjekovi 

 gledali tvari izkicene tajinstvenimi svojstvi i krepostmi, ondje, gdje 

 je prošlo stoljeće gledalo cio niz „imponderabilia" mi danas dušev- 

 nim svojim okom gledamo divlju igru najsitnijih čestica, iz kojih 

 su tjelesa sastavljena; one titraju i kruže i odrazuju se ili pak straš- 

 nom brzinom prostorom lete — pravi kaos, da ne ima mehaničnih 

 zakona, koji i u tom kaosu red čuvaju. 



