60 



Novija je dakle fizika na putu, da u gibanju traži zadnji uzrok 

 svim prirodnim pojavom, a ovaj se nazor, danas u cieloj prirodnoj 

 znanosti mjerodavan, zove se mehanična spoznaja prirode, i 

 kada budu svi pojavi svedeni na gibanje, kauzalni će se nagon za 

 čas zadovoljiti. 



Nu krivo bi sudio, kad bi mislio, da se ova mehanična spoznaja 

 zadovoljuje samo sa pojavi na zemlji i oko nje. Nipošto ! Trak svjetla, 

 što dolazi iz daljina svemira, koje iznose i milijarde milja — on 

 nara je viestnik čudnih dogadjaja u najvedih daljinah svemira. 



Najdivniji obret fizike u ovom vieku spektralna analiza 

 razmaknula je u veliko zadade astronomije i tim poduprla mehanično 

 pojimanje prirode, koje danas daleko siže preko uzkih granica zemlje. 

 Nije tomu tako davno, što je jedan od najizkusnijih astronoma tvrdio, 

 da će nam fizična konstitucija prirodnih tjelesa za na vieke ostati 

 tajnom.*" Pa gle ! Odkad su Kirchhoff i Bunsen g. 1860. pokazali, 

 da je svjetlo, što nam ga nebeska tjelesa šalju, sjeguran viestnik 

 tvari, od kojih su zviezde sastavljene, postao je novi dio astronomije 

 — astrofizika, a sitni Spektroskop u svezi sa teleskopom postao je 

 desnom rukom astronomu, jer ga sjegurno vodi do najdalje daljine 

 svemira, riešavajud jednu zagonetku za drugom. 



Počela, što srao ih na zemlji našli, našao je Spektroskop i na 

 suncu i na svih zviezdah u cielom svemiru; oni žarki traci, što 

 polaze od onih usijanih masa, isti su vedinom, što ih šalju i raz- 

 žareni eleraenti našega planeta. Sve je dubljine neizmjernog pro- 

 stora Spektroskop iztražio, i svagdje je našao, da su i ostali svjetovi 

 sagradjeni poput našega, da je i ondje sve gibanje čestica i cielih 

 masa. Isti su zakoni gibanja, što pokredu svietom neba i najmanjom 

 česticom tiela. I čim dublje znanost znade zaroniti u ovu divnu 

 harmoniju svemira, tim su joj vedi uspjesi u poznavanju prirode. I 

 kad se jednoga dana bude duh čovjeka našao na visini Laplace-ovoga 

 duha,*' koji bi poznavao u zadanom trenutku sve sile, što oživljuju 

 prirodu, i medjusobni položaj svih bida, iz kojih je sastavljena, obu- 

 hvatio bi istom matematičnom formulom i gibanje najvedih tjelesa 

 i najlakšega atoma: ništa mu ne bi bilo dvojbeno, bududnost i pro- 

 šlost svieta ležala bi pred njim razkrivena — kad bi se duh našao 

 na toj visini, bila bi riešena zadada prirodne znanosti, čovjek bi 

 prirodu sa naravoslovne strane poznavao. 



Pa kolik li je vidik, što nam se otvara sa visine mehaničnoga 

 pojimanja prirode! 



