61 



Zaletimo se duhom u daleku bududnost, kada de sva priroda i 

 sve promjene u njoj, pa bile kako zamršene, razriešene biti u gi- 

 banje čestica ili cielih masa. Kao što astronom danas u gibanju 

 nebeskih tjelesa u napred znade proračunati, kada de sunce potam- 

 niti, ili kada de se repatica iz dalekih krajeva svemira povratiti u 

 obitelj našega sunca, tako de i duh čovjeka sa visine mehaničnoga 

 pojimanja prirode modi u napred kazati, kako de se prirodni pojavi 

 u obde jedan iz drugoga razvijati — sva de mu bududnost svemira 

 lebditi razjašnjena pred duševnim okom. Nu astronom, znajudi za- 

 kone, koji djeluju izmeđju pojedinih česti sistema, istom de sigur- 

 nošdu zaključivati o prošlih pojavih u tom sistemu, Jednostavna 

 substitucija negativnoga vremena u njegovih formulah, pokazati de 

 mu za stalno, je li na pr. sunce zbilja potamnilo, kada je Isus na 

 križu umirao. Tako de i prirodoslovac sa visa mehaničnoga pojimanja 

 prirode i današnjega položaja čestica u njegovu sistemu upravo ma- 

 tematičnom sigurnošdu sliediti sve pojave u davnoj prošlosti zemlje 

 i svemira. Ni prošlost dakle ni bududnost prirodnih pojava ne de 

 ni jednom tajnom zastrta biti. Nu gdje smo još od toga cilja? Hode 

 li u obde duh čovjeka i kada tako duboko u tajnu kovačnicu pri- 

 rode sadi, da de joj onolikom sigurnošdu korake uhoditi? 



Toliko smo još udaljeni od toga cilja da se ni ne usudjujemo 

 na ovo pitanje odgovoriti. Mi smo danas tek na prvom početku toga 

 puta, mi smo tek upoznali, da takov put u obde postoji, a ovi sitni 

 početci, što su učinjeni, tek nas upuduju, da je ovo pravi put do 

 konačnog pojimanja prirode. 



Pa ipak i ova, mogli bi možda redi, tek slutnja pravoga pri- 

 rodnoga shvadanja, mora da silno djeluje na kulturu čovječjega roda. 

 Ta pomislimo samo, da se 1500 milijuna ljudi na tankoj korici 

 zemlje — razmjerno tanjoj od ljuske jajeta — za 24 sata okrene 

 oko osi zemaljske kruglje, a u pored još i 4 milje proleti u svakoj 

 sekundi na svom putu oko sunca. A što je sunce? Tek sitna, pre- 

 sitna tačka u neizmjernoj hrpi kud i kamo vedih i sjajnijih sunaca ! 

 Pa i ta tačka sa cielom svojom obitelji hrli po neizmjernom pro- 

 storu oko drugih sunaca brzinom, koje ne znamo, i putem, komu 

 još ne uhodismo traga! Gdje je ostala zemlja sa milijuni i opet 

 milijuni svojih stvorova? Tek je prašak nevidjeni i neopaženi u 

 neizmjernoj pučini ! A čovjek ? 



On se bori i bori za obstanak, nazirud u toj borbi najvede pro- 

 bleme svoga života. Ciela je poviest do sada tek veliki niz ovakovih 



