63 



trebalo napose tragove uhoditi dvim tajinstvenim silam, magnetizniu 

 i elektriciteti, pak su mogli tim intenzivnije iztraživati elektricitetu. 



Iste još godine 1820. odkriva Seebeck elektromagnetizam, pa 

 nas uči, kako ista struja, pretvara željezo, kolajuć oko njega, u tako 

 silan magnet, da mu i najjači permanentni magneti nisu ni prilika 

 a veé sliedeće g. 1821. sastavlja Davy 2000 Voltajevih elemenata 

 u bateriju i dobiva galvansko svjetlo 10 cm. dugo, poznato pod 

 imenom električnoga sunca. 



Jedva je proteklo 10 godina i ved dolazi Faraday g. 1831. sa 

 novim fundamentalnim odkrićem indukcije, kojemu je bilo sudjeno 

 da drugoj polovici 19. vieka dade ime električnoga vieka. Približiš 

 li magnet žici proleti njom časovita galvanska struja a udaljiš li 

 ga, proleti opet drugoga protivnoga smjera. A jer je po Amperu magnet 

 isto, što i galvanska struja, mogao si žici mjesto magneta i gal- 

 vansku struju primaknuti, pak bi ti se bio pokazao isti pojav. Važnost 

 je ovoga odkriča velika. Prije si trebao , ako si htio da dobiješ 

 jače galvanske struje, množinu skupocjenih i nespretnih elemenata; 

 sada pak ne trebaš ništa, nego da žici primičeš i od nje odmičeš 

 magnet ili kakovu galvansku struju. Produkcija je dakle galvanskih 

 struja bitno olakšana i tim postade cio red magneto-električnih stro- 

 jeva, koji su se na temelju dinamoelektričnoia principa, što ga je 

 Siemens g. 1866. našao, do današnjih ogromnih dinamoelektričnih 

 strojeva razvili tako, da veé daju svjetlo jako 100000. svieda i više. 

 I tek sada, kad je bilo mogude obilno producirati jake galvanske 

 struje na temelju indukcije, moglo se je početi i o tom misliti, kako 

 da se one u razne praktične svrhe upotriebe — a baš to je glavna 

 zadada najmladjem stabalcu, koje je u naše dane niklo: elektrotehnici. 



Električne izložbe, koje se od godine do godine ponavljaju, jasna 

 su slika i dokaz silnoga napredka, što nam ga svaka godina na tora 

 polju donosi. Tu je električna razsvjeta, tu su elektromotori za obrt, 

 tu opet galvanoplastika, tamo na drugoj strani pretvaranje struje u 

 mehaničnu radnju, električna željeznica i električni čamac i t. d. 



Tko da se ovdje ne sjeti još dviju najdivnijih uporaba ovih 

 brzih obreta na polju elektricitete: telegrafa i telefona. Silna brzina 

 elektricitete od 60000 milja u sekundi dovela je ved tridesetih godina 

 na misao, da se koji od učinaka struje upotriebi za prenašanje zna- 

 kova s jednoga mjesta zemlje na drugo i ved g. 1833. vidimo, gdje 

 se medju fizikalnim kabinetom i zviezdarnicom u Göttingenu razapinju 

 žice prvoga električnoga telegrafa od Gaussa i Webera, koji su upo- 



