69 



Neka je keraiku pošlo za rukom, đa je sve elemente sveo na 

 jednu te istu materiju, koja izpunjuje ocean svemira , neka je fiziku 

 pošlo za rukom, dii prepozna sve raznolike evolucije svih čestica, koje; 

 mu se predstavljaju kao od vjekova poremećeno ravnotežje izmedju 

 tih čestica, i koje ce se opet posile eona morati izravnati : ipak mu 

 ostaje tajna, što je ta materija i kako je ona sastavljena. Niti ato- 

 mistična teorija niti koja druga mu ne pomaže. „Pred ovim pro-' 

 blemom stoji prirodna znanost još isto taka, kao što i stari jonski 

 fiziolozi". Nu smatrajuć neku množinu materije zadanom odmah W 

 naišao na drugu neprestupnu zaprieku. ' ■ 



Slieded tragom prirodnim pojavom ili bi konačno našao , da je 

 materija u stanju gibanja ih de nadi , da je na miru, ali nejednako 

 razdieljena po svemiru. Nadje li ju u gibanju, nastaje pitanje od kuda. 

 je to gibanje , a na to mu pitanje mehanično pojimanje prirode ne 

 da odgovora. Nadje li ju pako mirnu, a nejednako po prostoru raz-" 

 dieljenu , nastaje pitanje , od kuda ta nejednaka razdioba materije, 

 koja je povod, da se ravnotežje u njoj poremeti, pa da počme igra 

 atoma i molekula, koja proizvadja sve pojave u svemiru. 



Pitanje o konstituciji materije i s tim u savezu drugo o bidu 

 prirodne sile prvi je problem, o kom se lomi inače velika snaga 

 mehaničnoga pojimanja prirode, i nad njim je napisan onaj glasoviti 

 „ignorabimus". Svi pokusi prirodne znanosti i filozofije, pa i onaj 

 najnoviji Thomsona i Taita, da možemo atome pomišljati, gdje se 

 neprestano u sitnih vrtlozih vrte , ostali su bezuspješni u koliko su 

 htjeli da razlože bide materije.'*' 



Predpostavimo li pako, da je gibanje materije tu, onda je me- 

 hanično pojimanje prirode gospodarom situacije. Ni postanak prvoga 

 života iz anorganskih počela, ni prividna svrsi shodna uredba pri- 

 rode nisu bezuvjetno nerazumljivi problemi. 



Tek kada se u nekom stadiju života pokaže prvi osjedaj, ma 

 koje vrsti on bio, pa i najjednostavniji, evo nas pred drugim pro- 

 blemom, što no ga mehanično pojimanje prirode ni kada ne de riešiti. 



Ni kakovo nam gibanje molekula u mozgu ne može raztuma- 

 čiti ni najjednostavnijih osjedaja. „Nemogude je ikakvom kombinaci- 

 jom mehaničnom razložiti, za što mi akord Königovih viljušaka go li, 

 a zašto me dodir razžarena željeza boli. Ni jedan razum, koji po 

 pravilih matematike zaključuje, ne bi mogao po onom, što se sa 

 materijom zbiva, a priori redi, koji je od onih dvaju procesa ugodni, 

 a koji neugodni ".■•''' „Za uviek nam ostaje neponjatno, za što da sta- 



