70 



novitom broju atoma vodika, ugljika, dušika, kisika itđ. ne bi sve 

 jedno bilo, kako leže, kako se gibaju, kako su prije ležali, te se 

 gibali, kako li će ležati i kako de se gibati. Nikako se neda uvi- 

 djeti, kako bi iz njihovoga medjusobnoga djelovanja postala sviest",'^"^ 

 I ovo je drugi problem, nad kojim je Du Bois Keymond zapisao 

 svoj „ignorabimus". A zapisao ga odlučno, tvrded, da ga ljudski um 

 ni kada ne de oboriti. 



Nu izmedju današnje prirodne znanosti i ovih zadnjih problema 

 velik je još jaz i čovjek stojed na stanovištu fizika, koji ne rado 

 gubi siguran terain izpod svojih nogu i nehotice se pita, hode li čo- 

 vjek ikada riešiti na temelju mehaničnoga pojimanja prirode onu 

 ogromnu množinu problema, koji leže izmedju nas i onih iztaknutih 

 granica. To je, da najblaže reknem, dvojbeno. Evo zašto. 



Mehaničnomu je pojimanju do duše ved danas pošlo za rukom, 

 da nam raztumači nekolicinu fizikalnih prirodnih pojava, nu gdje je 

 još prema tomu ona velika množina kemijskih, fiziologijskih i anor- 

 ganskih pojava, koji su svi bitno vezani uz materiju, onu materiju. 

 Čiju konstitucije nikada ne možemo pojmiti. Više je dakle, nego 

 dvojbeno, da li de nam biti mogude uz ovo neznanje svu ogromnu 

 množinu još neriešenih problema ovom jedinom teorijom riešiti. 



Nu još i drugu okolnost ne smijemo da svrgnemo s uma. Da- 

 našnja prirodna znanost — ili kako Newton reče , filozofija pri- 

 rode" — nalazi u mehaničnom pojimanju prirode konačni cilj svomu 

 iztraživanju na polju prirodne znanosti. Nu zadnji su izvori, iz kojih 

 ona crpi, osjedaji, koje nam o vanjskom svietu dojavljuju naša sjetila. 

 Ti su osjedaji pak samo znaci onih vanjskih stvari, pa je sada pi- 

 tanje, odgovaraju li ti znaci onim vanjskim stvarim ili može da su 

 od njih tako različiti, kao što na pr. pisme „a" od glasa, što ga 

 predstavlja? Paul je Erman običavao redi: Wer weiss, was hier im 

 Räume spukt, wo wir Materie sehen "."'^ 



Nu dotaknuv se ovih pitanja o granicah prirodne spoznaje i o 

 objektivnoj istinitosti naših osjedaja, posegosmo daleko u bududnost 

 prirodne znanosti i stadosmo na prag drugoj znanosti, filozofiji, da- 

 kako filozofiji, koja savjestno računa sa napredkom prirodne znanosti, 

 a ne onoj, koja sažaljivo gleda sa visine svoga priestola na sve po- 

 kušaje prirodne znanosti, kojim je svrha, da sa svoga stanovišta 

 prodru u zadnje tajne, kojimi se duh čovjeka toli rado zanima. 



Predjosmo i na polje, gdje nas indukcija i izkustvo ostavljaju, 

 pa za to se i mogla o tih pitanjih razpresti velika i zanimiva raz- 

 prava, kojoj su upravo naši dani svjedoci. ^^ 



