76 



punoj slavi svojoj pozdravila naše maleno, no srdačno lovačko družtvo, 

 koje se krenulo u ubave šume i tamne brdine, da veselo lovi i pro- 

 učava prirodu. Od toga doba minule dvie i pò godine; mjesto pro- 

 ljeća nastupili težki gusti oblaci, golo drvede, puste ravnice i studen 

 sjevero-iztočnjak ; samo je plavi Dunav ostao sebi vjeran, mirno i 

 u dubinskom veličanstvu svojem strpljivo valjajući vale svoje prema 

 dalekom iztoku. 



Nehotice vinu mi se misao u one liepe dane prije dvie godine 

 i samo me oštar vjetar na palubi nemilosrdno opominjao na sadašnjost. 

 Brzo napredovasmo , a pred nama se odmienjivahu kraj za krajem, 

 pustare , sela , gradovi , polja , ogoljele šume i nizki brežuljci. Po 

 Dunavu ne bijaše baš živo ; vodene se ptice jatomice odselile u druge 

 krajeve, te se samo crne vrane i svrake vidjevale duž obale rieke. 



Tek nam se pred večer poče pokazivati umilnija slika; čemu je 

 u velike i to doprinašalo, što nam je bivalo sve to toplije, čim smo 

 se više lađjom primicali jugu, naročito u kasnije podnevne časove. 



Dugački niz pataka većinom glavuša i žličarka, dalje nekoliko 

 malih pataka, koje rad velike udaljenosti ne raogasmo dobro raza- 

 brati, za tim nekoliko gnjuraca i jato vivaka, koji se svi kretali 

 pram jugu na zimovanje — probudiše nešto ornitoložkog interesa. 

 Divan zalazak sunca kroz tiesne ej epotine oblaka obradovao nas sve 

 kolike, osobito pak moga prijatelja Pausingera. 



Bijaše to jedan od onih divnih večeri, kakovih je moći vidjeti 

 samo na iztoku, ali osobito u ravnicah liepe Ugarske. 



Kad se je čovjek dugo zadržavao u vazda jednoličnoj pustoj 

 kulturnoj boji zapada, onda ga popada žudnja, da se vrati u pra- 

 stare krajeve, gdje se može diviti jedinom veličanstvu: prirodi, nje- 

 zinim liepim pojavom i onoj krasoti boje, što no joj iztok pruža. 

 Koli je veličanstveno, kada se težki, nizki oblaci sjaju u rujnoj 

 krvavoj boji; kada sunce u zlatnom sjaju zalazi iza briežuljaka, te 

 ljubičasta boja dieli narančastu od duboke plave noći, koja se već 

 tajinstveno spuštala po dalekih ravnicah i kada nad bučnirai valovi 

 velike rieke lebdi laka maglovina ! 



Jato stotine i stotine vrana spuštalo se na noćište, a dugi re- 

 dovi divljih gusaka u poznatom trokutu lietahu tužnim gakanjem 

 prema jugu. 



Kad se spustio podpun mrak stigosmo u Mohač, gdje se zau- 

 stavismo, da provedemo noć. Krenusmo prije zore; kad sam se pro- 



