77 



budio bijaše već sasvim svanulo. Požurio sam se na palubu, da raz- 

 gledam poznate mi krajeve. 



Bijaše oštro, no liepo jutro, nad vodom lebdijaše laka magh, a 

 sunce se uzalud mučilo, da zagrije sirotu zemlju. 



Sa slikarom Pausingerom razmatrah liepe slike, što nam se 

 otvarahu pred očima ; vidjesmo sve kolike krasne ravnice, krivudave 

 rukavce Dunava i divismo se tim toli karakterističnim i svojstveno 

 divljim priedjelom ; iznad šuma i rieke letijahu nekoliko sivih čaplja, 

 udarajući težko krili, a gore u zraku se kolebalo nekoliko sokolova 

 i kobaca. 



Površinom Dunava lebdijahu galebovi, a na valovi plivalo jato 

 kormorana hvatajući ribe, ili stojali gusto stisnuti na pjeskovitoj obali. 

 Kada stigosmo blizu močvare zvane Hulio, iz koje se diže gusta 

 trska, te se njiše kano žuti talasi na vjetru, otvori nam se pred 

 očima liepa ornitoložka slika. Na vrhu staroga, šupljega stabla, koje 

 visoko nadvisilo močvaru sjedio silan orao, a drugi je mirno letio 

 vrebajući na plien. Ja opalim pištolj, i netom oživi sve u velikom 

 ritu. Čini mi se, da se ovdje odmaraju ptice močvarice i plivačice, 

 što putuju prema jugu ; jer se digoše u vis čitava jata, te polietahu 

 amo tamo povrh rita. Sbog velike daljine ne mogoh razabrati koje su 

 vrsti, ali sudeć po raznoj im veličini bijaše ih više njih. 



Minuvši kut Drave brzo opazismo visoke i strme slavonske 

 obale. Za ornitoložka opažanja pružahu morovrane prilike, koje se, 

 rekao bih, selile na jug, čas opet čaplje na odmoru i nekoliko kra- 

 ljevskih orlova i velikih impozantnih jastrebova. 



U podne stigosmo u Ćerević. Ovo selo, što sa dvie crkve i 

 sjajno bielimi kućami leži u baštah kraj strme slavonske obale, da- 

 leko u zabitu naša mila Fr uska gora, s onu stranu Dunava ve- 

 lika magjarska ravnica, taj se nas je novi vidik vrlo ugodno dojmio. 

 Parobrod se naš primicao lagano obali, gdje se izkrcasmo. Usrdan 

 narod dočekao nas gruvanjem prangija, zvonjenjem i uzklici „Živio!" 

 Dva Ijubezna posjednika Fruške Gore dodjoše na palubu, te nas od- 

 vedoše do spremnih kočija kraj pristaništa. 



Medju mnogobrojnim narodom, komu stojahu na čelu oblasti, 

 dodje, da nas pozdrave i nekoliko pravoslavnih sveštenika, u čijih 

 sam manastirskih šumah lovio prije dvije godine orlove. Pred njima 

 bijaše iguman jednoga manastira, zaslužan i usrdan gospodin duge i 

 biele brade. 



