.78 



Fruška je Gora druga Sveta Gora, u njoj ima na blizu dvanaest 

 pravoslavnih manastira medju romantičnimi prolomi liepe šumovite 

 planine. 



Za nekoliko časaka krenusmo kroz (Jerević izmedju kuda onim 

 strmim putem, koji sam od prije dobro poznavao, te rek bi, pliva- 

 judom gnjecavom ilovačom stigosmo na visoravan, koja odvaja rieku 

 od krajnje ivice zelenih šuma. 



Tek što stigosmo na visinu, a pred nama puče divan pogled 

 na prostranu magjarsku ravnicu i na Dunav, koji se poput svietlog 

 traka povlači kraj šumaraka i strmih brdina; eno u daljini tvrdjice 

 Petrovaradina, a pred nam krasnih šuma i brdina Fruške Gore. 



Brzo stigosmo do puta, što vodi u tajinstvenu samoću ovih 

 divnih šumovitih gora. Za dvije se godine nije ništa promienilo ; isti 

 zarasli put sa svojom neprokučivom kaljugom, te izprekidanimi sta- 

 zami; evo ona ista težka volovska kola seljaka i drvari, gdje se 

 iz šume vradaju kudi u slikovitoj jugoslavenskoj im nošnji kao obično 

 s bielimi šubarami na glavi, sve je tu samo, što ne ima tadanjega 

 cvjetnoga proljeda. 



Sa lugova i drveda popadalo lišde, sa golih livada ne stalo cvieda, 

 ne stalo pjesama, što bi ih mjeseca svibnja ovdje pjevale bezbrojne 

 vesele pjevačice. Samo dva promukla gavrana i nekoliko vrana po 

 suhih vrbovih drveda, jednoliko zviždajude zebe, žune i sjenice za- 

 'Stupaju ovdje red krilatih žitelja šumskih. 



Za malo vremena dospjesmo u lovačku kudu. Kako se ovdje 

 sve promienilo! Mjesto nekadanje malene lovačke kolibe, stoji ovdje 

 sada jednobojna, pomodna spretna lovačka kuda u švicarskom stilu. 

 S dvora krasi zidove jelensko rogovlje, a iznutra po kudi razastrta 

 su krasna krzna od vukova i divljih mačaka Fruške Gore. Trape- 

 zariju na prvom boju ukrašava liepo rogovlje iz obližnjih šuma, a 

 jedna vrata vode na doksat, odakle se možeš diviti krasnomu priedjelu. 



Ovo je tiesna dolina sa svježom livadom, izpresijecana žuboredira 

 potokom izmedju gromada stienja. Cielu sliku obuhvada strma pla- 

 ninska šuma u tiesan okvir; kud god čovjek svrne okom, svagdje 

 vidi samo šumu, a umiljata lovačka kuda je jedini rukotvor. 



Pošto sve potanko razgledasmo pozva grof Kudolfo Kotek mojega 

 sura, nadvojvodu, Pausingeva i mene,, da pohodimo orlovsko gnjezdo, 

 koje bijaše na blizu. 



U nekoliko kočija podjosmo na taj kratak put, koji vodi dublje 

 u dolinu; konji bijahu vedinom bosanske pasmine, a dodjoše za nama 



