80 



Prije no stigoh do zasjede, začiih dva liitca iz puške ; moj šiire 

 promašio jastreba u polietii. Prekrih se, koliko mogoli, no uzalud 

 izčekivah do tamnoga mraka. Tada se svi digosmo sa zasjeda, odja- 

 šismo do kola, da se vratimo u lovački dvorac. 



Lovci mišljahu, da će mnogo orlova i jastreba po običaju pred 

 večer potražiti ovu tiesnu dolinu, da vjetru na zaklonu ovdje pre- 

 noce. Kadkad, pričahu, znade se skupiti ovdje večerom osam do 

 deset tih silnih grabilica. I ovoga bi dana jamačno tako bilo, da 

 lovci nisu od nekoliko dana ponamještali mamce za vukove po raz- 

 nih mjestih šume, ne bi li ih tako namamili na izvjestna mjesta šume. 



Pouzdano se može reći, da su ptice grabilice žderale od strvine 

 za vukove, te se zasićene u blizini tražile noćni počinak. 



Brzo se vratisrao u lovački dvorac, gdje po objedu uz toplu 

 peć, dobra jela, pušeći smotke, odosmo spavati. 



S jutra bijaše još sasvim mračno, kada ja i moj šurjak odosmo 

 po doručku od kuće. Nadvojvoda i Pausinger uraniše za sat prije jer 

 moradoše prevalit dugačak put uz divnu Frušku Goru. Ja sam prije 

 dvie godine hodao timi stienami sried šume, odakle je najljepši vidik 

 na ugarsku ravnicu, slavonske nizine i na bosanske i srbske planine 

 ća do Beograda. 



Moj je čovjek provalio dobar dio puta na kolih, a za tim otišo 

 na skrovište u vučju kolibu, odakle sam ja prije dvie godine oborio 

 orla, baš kad se bio strovalio na svoj plien. Ja sam se poslie njeko- 

 liko stotina koraka udaljio iz doline u bližnju crkvicu , što ju je 

 podigao grof Kotek uz lovački dvorac u slavu našega velikog svetca 

 sv. Huberta, kojemu baš toga dana 3. studenoga bijaše praznik. Tek 

 što prodjoh preko potoka, kad začuh na njegovom obronku, jedva 

 njekoliko hvati visokom, kako se probija divljač. Na brzo opazim 

 njekoliko jelena bez rogovlja, koji se pojaviše na gornjem kraju; 

 rekao bih zasjenila im oči prenagla svjetlost u toliko, da dodjosmo 

 do njih u blizinu od njekoliko koraka. 



Vrlo lošim putem, što sam ga još od prije poznavao, idjahu mi 

 kola preko gorskog sljemena kroz gustu šikaru u drugu dolinu. 

 Ovdje se krivudao put na desno, a pošto prodjoli preko dugoga šum- 

 skoga čistca malo močvarnoga, sidjoh s kola te sliedjah pješke šumara, 

 koji me je preko strme gorske strane vodio kroz šumu, u kojoj se 

 izraienjivahu šiprag i visoki dubovi. Od prije poznavah toga mrkoga 

 šumara, koji je u dugoj sivoj kabanici svojoj mirno koracao preda 

 ranom. Mrko mu lice s izrazitim očima, zaokruženo vranom kosom, 



